Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Kasza-Marton Lajos: Karácsony küszöbén

Karácsony küszöbén

Kasza-Marton Lajos

Hó szitál és Karácsony jön.

Az utcán hömpölyög a nép özön

és szinte árad, kicsattan a

mosoly, a vágy és csupa öröm

minden mozdulat, minden szó,

hisz Karácsony jön és hull a hó!

-- A lábak mellôl égre tör

a gyermek szájt idézô hahó.

Az utcákon szellô játszik,

-- a hópelyheken látszik

megdôlve fut a házak között el

és így cicázik, így hintázik

sok kicsi hópehely.

Most hiretelen,

ezen a szép téli reggelen

harangja érkezik hozzám,

kissé mély-lágyan és csendesen.

És újra eszembe jutsz. -- Halk, hang,

hallom a hangod, itt lappang

körülöttem és mindég visszatér,

egyre szebben, csengô haranghangban,

télben, fehérhavas reggelen

s oly arányos most, közel Karácsonyhoz;

a hang, a hó s végtelen...


Kasza-Marton Lajos: Utak fehér szônyegén

Utak fehér szônyegén

Kasza-Marton Lajos

Ünneplôbe öltözött

szelíd házsorok között

követem friss nyomát a hóesésnek.

Az úton gondolat szalad -- hallom

amint az emberek hívô hangon

Karácsonyról mesélnek...

-- A roppanó hó dallamában

vajudást üzen az esti szürkület.

Utak fehér szônyegén járok

s gondolataim közt viszem az új éneket.

Még nem volt elég az útból,

még csak pár órás ez a fehér üzenet.

Az ünnepbôl úgy szeretnék megôrizni

minden képet, minden múló ütemet...


Kertész László: A Kisdeddé vált Ige

A Kisdeddé vált Ige

Kertész László

Megannyi harsogó száj

most csituljon mindenütt!

Hó is úgy szálljon földre,

a csendre fény szór derût.

Subás pásztorok jönnek,

kucsmájuk égtôl párás.

Mérföldlépô csizmában,

köszöntenek a Földnek.

-- Adjon Isten, emberek!

-- Fogadj Isten, pásztorok!

Szülessen akkora hit,

mozduljanak a hegyek!

Mert Kisjézus itt közeleg,

jászolkája csupa fény,

kicsi istálló fölött

látni a csillagjelet.

Megérzi még a vak is

bús szemén a ragyogást.

A süket is meghallja,

mert a béke nem hamis.

A Kisdeddé vált Ige

nem hiú pompával jön.

Mégis de hatalmas, szép

az Isten áldott szíve!

Dobogjon hát minden szív,

jön az imádságos éj...!

Aki bûnös vagy, te se félj,

bánatod elébe vidd!

Mert mindenki jó lehet,

aki látja a jelet,

-- Aki hinni akar, hisz,

s láthatja a Kisdedet!

(1977)


Kiss Jenô: Pásztorok zavara

Pásztorok zavara

Kiss Jenô

A fény, a félelem, az angyal

eloszlott már az égi hanggal,

nem zeng a mennyei torok --

de szívükben még száll a langy dal

s csak állanak a pásztorok --:

,,Megszületett királyotok!''

Hej, mire várunk? Útrakelve

siessünk áldott Betlehembe!

-- s botunk már indul is sután;

az egyik még kinyúl a lenge

bárányfelhôs barik után

s meghajlít egyet a nyakán.

Mennek a tág, visszhangos éjben,

ôk a földön, szemük az égen,

mennek s nem értik: mint lehet,

hogy ôket szólította, éppen

ôket, az édes izenet --

Teremtônk! vajon mit jelent?

Mit higgyenek? -- bús, senki népek,

kik aklos legelôkön élnek

s ruhájuk bolhákkal tele --

Szájukon nem volt más, csak ének

s szívükben gyapjak melege --

ily kegyet érdemelnek-e?

Ég! mért nem üzentél azoknak,

kik szentírások közt borongnak?

Azok megértik hangodat.

Mért nem a díszes gazdagoknak:

vihetnek ajándékokat --

A pásztor mit ért meg s mit ad?

Így mennek, némán, tépelôdve --

s most már lenéznek, le a földre,

hol görcsös árnyuk hánytorog --

Így mennek ôk, így mindörökre,

zavartan, hogy ez mi dolog --

a szent, a bundás pásztorok.


Kosztolányi Dezsô: Karácsony

Karácsony

Kosztolányi Dezsô

Ezüst esôben száll le a karácsony,

a kályha zúg, a hóesés sûrû;

a lámpafény aranylik a kalácson,

a kocka pörg, gôzöl a tejsûrû.

Kik messze voltak, most mind összejönnek

a percet édes szóval ütni el,

amíg a tél a megfagyott mezôket

karcolja éles, kék jégkörmivel.

Fenyôszagú a lég és a sarokba

ezüst tükörbôl bókol a rakott fa,

a jó barát boros korsóihoz von,

És zsong az ének áhítatba zöngve...

Csak a havas pusztán a néma csöndbe

sír föl az égbe egy-egy kósza mozdony.


Kovásznai Kôvér János: Karácsonyi óhaj

Karácsonyi óhaj

Kovásznai Kôvér János

Ismét jön karácsony, -- nap mint nap közeleg, --

belopja melegét, -- tárd ki a szívedet:

Gondold el mit tehetsz, hogy mást is hevítsen

a JÓ, mivel Téged megáldott az Isten...

Gondold el: -- Erdélyben s az Alduna táján

(sôt öt világrészen) a kegyetlen ármány

Heródese üldözi szadista szeszéllyel,

-- jézuskák, máriák küzdenek a téllel --

menekül a székely...

Oláh is követi... Hiszen ôt is bántja

hogy megsemmisül a faboronás háza.

Földgyalú nem kimél sok-sok ôsi telket, --

amit dolgos szülôk egykor építettek --

se gyümölcsös kertet, -- se karácsonyfákat --,

mik a kunyhók körül mostanig ôrt álltak...

A zsarnok szívtelen: -- széttép sok családot,

hogy elszakítsa a hû szeretet-láncot.

S hogy kegyetlenségét kifelé kendôzze, --

ha majd a nemzetek ôt vonják kérdôre --

papírt írat alá: ,,Mi önként távozunk,

nem kényszerít senki!'' (Holdkórosok vagyunk...?)

Ott hagyják a hazát, -- bujdosnak világgá --

hol az anyanyelvén szólhat magyar, -- oláh,

mert rabszolga munkát vállalni a télre,

egy nemzet fiának sincsen a kedvére;

és a Duna-delta megmutatta nékünk:

,,félmillió hôsi halott'' vérén épült!

És jön a karácsony, -- a tél már közeleg, --

ki fogadja be az éhezô sereget?

Hová meneküljön: -- a másik koldushoz,

ki alamizsnáért maga is most futkos?

*  *  *

Megnyomorították Európa szívét...

Hallgassátok meg már Kossuth üzenetét:

,,Dunai államok DUNA SZÖVETSÉGE --

Igazság, Szeretet vézerljen végre --

Fogjatok össze mind: -- Ne kerüljön vérbe!

Akarjátok mind a nemzetközi békét, s

egyesült erôvel szerezzetek érvényt

a huszadik század Nagy Ítéletének:

,,Szabadságot, Békét Kárpátok közének

s mindenütt e világ koldus, rab népének!''

Ne kelljen szenvedjen sok menekült lélek,

anyák és gyermekek, aggastyánok, vének...

Kik százezer számra beteg, -- tehetetlen, --

hamvadó reménnyel, -- koldus lágerekben

vergôdnek nap mint nap s fájón sóhajtoznak:

mikor örülhetnek egy meleg otthonnak,

boldog karácsonynak?...

Hisz' mind úgy születtünk kicsiny emberkéknek

s akkor örvendenénk karácsony esténknek

ha nem üldöznék a sok ártatlan népet

s jutna falat, fekhely s ruha minden népnek!

Gyúljon ki a világ Nagy Karácsonyfája s

minden emberfajta égô kicsi lángja

szórjon fényt Európának is szívébe, --

érezzük melegét: -- megszületett végre

az igaz, -- ôszinte -- emberséges béke,

Szegénynek, -- gazdagnak közös örömére!...

(Toronto, 1988)


Lajossy Sándor: Karácsonykor

Karácsonykor

Lajossy Sándor

Soha szebben még nem harangoztak

kis falumban, mint szent karácsonykor.

Ölelkezett Ég a földdel mostan

és tarkállott a sok nép az úton.

A templomban szépen énekeltünk:

,,Megszületett Isten Fia nékünk!''

A szentbeszéd ünnepélyes hangja

imáinkkal a magasba szárnyalt.

Úgy éreztük: Isten kezét fogjuk

s megtelt szívünk szent bizonysággal.

Szólt az ének. Ó, hogy énekeltünk:

,,Megszületett Isten Fia nékünk!''


Lendvay Hedvig: Karácsonyi utazás

Karácsonyi utazás

Lendvay Hedvig

Szent Karácsony éjszakán,

Elôáll az égi szán,

Arany talpa, gyémánt rúdja,

Jézus indul földi útra.

Földi útra, messze útra,

Csengôs bárány húzza, húzza.

Ezüst csengôt meg-megrázza,

Apró léptét szaporázza.

Hegyre föl és völgybe le,

Száz kis angyal száll vele.

Angyal kocsis ült a bakra,

Ostorkáját pattogtatja...

Elôl száll a fulajtárja,

Vígan zeng a trombitája.

Ahol járnak csillag lehull,

Minden ember földre borul.

Amerre lép csengôs bárány,

Hidat ível szép szivárvány.

Minden házat sorba járnak,

Mindent tudnak, mindent

látnak,

Mindenkire rátalálnak.

Nem nézik az ajtó nyitját,

Jézus fáját beállítják.

És a végén minden ágnak

Meggyújtják a kis gyertyákat.

Tesznek alá sok játékot,

Jézus küldte ajándékot,

Puska, csákó, baba, labda,

Örül is ám aki kapja!

Gyertya lángja libben-lobban,

Száz gyerek láb táncra dobban,

Jézus küldte, angyal hozta,

Jaj de szép a karácsonyfa.

Harang hangja száll a mennybôl,

Bari nyakán csengô csendül,

Szánkó rúdját az angyalkák

Visszafelé fordították.

Egyre halkabb egyre messzebb

Mennyországba megérkeztek,

Üres szánkót helyre tolják,

Csengôs bárányt csutakolják.

Fáradt szárnyuk összehajtják,

Kicsi Jézust elringatják,

Álma édes, álma mély,

Szent karácsony éjjelén.


Lendvai István: A szent éj zenéje

A szent éj zenéje

Lendvai István

Ez éjtszakán -- örömek áldott éjtszakája! --

fehéringes kis Jézus hegedülget,

és megvert szívek fölneszelnek rája.

Ez éjtszakán, -- ó titkos-boldog éjfél! --

parázsló homlok, tört szem kiderülhet

mélyszavú, édes, jézusi zenénél.

A csillagok mind vidámak, fehérek,

az éjnek rontó babonája nincsen:

szent pásztorálmot lát ma minden lélek.

Mert szívek könnyes, szomorú utcáján

megáll a Gyermek kicsi fehér ingben,

és hegedül a fenyôk éjtszakáján.

fehér ingben és kék glóriával

-- ó halljátok e drága szerenádot? --

és békesség száll a világon által,

ó mély, csodás zenéje békességnek,

(ez éjtszakán síró szemet ki látott?)

szobában, szívben tiszta gyertyák égnek.

Fegyverszünet van, békecsók szájon,

Közel, ti szívek! nincs, ki menekülhet!

nincs, kit Jézus örömre ne igázzon.

Ez éjtszakán -- békének áldott éjtszakája --

fehéringes kis Jézus hegedülget,

és minden szívek fölujjonganak rája.


Lendvai István: Könyörgés Betlehembe

Könyörgés Betlehembe

Lendvai István

Én Jézusom, fehérruhás kis Jézusom,

Te minden gyermeké vagy, én tudom,

s a Te boldogságos éjszakádon

öröm daloljon e kerek világon,

de légy ma részrehajló, légy egy kicsinyt

pártoskodó is -- az égi csinyt

Atyád majd megbocsátja Teneked --

szeresd legjobban a magyar gyereket.

Ládd, Jézusom, oly gyermek e nép!

Az apja is mind, dalolva lép

eke nyomába vagy éji sírba,

s tékozlóan, sebgyötörten, sírva

oly tiszta, oly bolond és fehér,

bánata bizony szebb angyalt megér,

szebb angyalt, ezüstebb csengetyût

s képeskönyvbe is aranyabb betût.

Ládd, Jézusom, oly árva e nép!

S a gyereke a legszomorúbb kép:

aludni kellene habos párnán,

s taszigálják föld vásárján,

kék szeme démont, pokolt tanul,

s oly ûzött, mint a hóban a nyúl,

ô a te szegény kis komolyod, --

néki add a legszebb mosolyod.

Én Jézusom, betlehemi kis Jézusom,

rá sokat gondolj a fehér úton, --

vigyél néki szabad mezôket,

magyar dalokkal zengedezôket,

szabad Kárpátot, székely falut,

meleg szobát, szentképes falút,

szelíd királyt, aki jóban van veled,

s álmot is, mely hosszasan feled.

Én Jézusom, fehérruhás kis Jézusom,

minden gyermeké vagy, én tudom,

de néki alig fénylett karácsony, --

engedd, egyet ô is lásson!

A más gyereke oly játszva fut,

s néki oly hosszú még az út,

alig élt s már annyit temetett, --

szeresd legjobban a magyar gyereket!


Magyar Cantionale: Mária Szûzanya

Mária Szûzanya

Magyar Cantionale XVII. sz. -- Mentes Mihály

Mária, Szûzanya Názáretbôl indul útnak.

Az úton fa, virág egymásnak szent titkot súgnak.

Madárkák zengenek, az ég is ráragyog:

Földön még nem esett íly nagy dolog

Mária szent szívén dobog szíve örök Úrnak.

Virraszt a Szûzanya Betlehemnek barlangjában.

Altatja kis fiát hideg téli éjszakában:

,,Szívembrôl leszakadt Isteni magzatom,

Ó hogy szent véredet én adhatom!

Szíveddel egy szívem áldott, örök boldogságban.''


Magyar Cantionale: Szép Violácska

Szép Violácska

Magyar Cantionale, XVII. sz.

Szép violácska, kedves rózsácska,

Szerelmes kisded, szép Jézuska,

Ki most születtél, emberré lettél,

Minékünk örömet szerzettél,

Kérünk, vigasztald népünket,

Térítsd magadhoz lelkünket,

Igazítsd szívedhez szívünket,

Igazítsd szívedhez szívünket.

Jászolban látlak, szívemben várlak,

Ó drága kisded, szép Jézusom.

Fogadd el szívem, szeretlek híven,

Szûz ágon virágzott Kirsztusom.

Jászlad szénája, szalmája,

Szívem jó meleg tanyája,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

Áldott Teremtôm, szent Üdvözítôm,

Ó drága kisded, szép Jézusom!

Nincs e világon, ki befogadjon,

Szûz ágon virágzott Krisztusom.

Jöjj el lelkemnek ölébe,

Zárkózz el szívem mélyébe,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.


Mányoki-Németh Károly: Jászol körül

Jászol körül

Mányoki-Németh Károly

Hajnal dereng --

hó csillámlik

Ezüst sávban

holdfény vakít

Kéklô mennybolt --

felhô takart

zugaiban:

Mécs csillag gyúl

üstökös fény

Karácsony-éj

kisded szület --

Pásztordal zeng:

Szeretet jön

három király

Bölcs, vén aggok:

Áldást osztók.

József az Ács

és Mária

Jézus anyja

Fohászt küldnek

Ég Urához:

S jászol körül

Angyal mosoly --

kara zeng -- száll.


Mécs László: Karácsony

Karácsony

Mécs László

Mesével nagy gyermekszemedben megjöttél újra szent karácsony,

jöttél szívekbe sekrestyésnek: gyertyásan gyúljon az öröm.

És minden oltár átkot fáklyáz, ökölbe görbül a köröm,

vér csurran a karácsonyfákról, könny gömbölyül az új kalácson...

Naptámadattól naplenyugatig csendôrszurony feszül az égnek:

úgy tartják az álcsillagokkal kicifrált rongyos horizontot...

Hol most az angyal? Az, ki régen ez éjen békeszárnyat bontott?

Szuronyban szárny fennakadt és megfagyott ajkán az ének...

Magányom ablakán kinézek a Krisztus-éhes éjszakába,

a tél korán jött: kertem mélyén sok megfagyott virág-kísértet

bólint, és zörren hófödötten, és sírnak, hogy csak félig éltek...

A szél futkos füttyös bolondként, s rugdalja ôket pajkos lába...

A kerten túl az utcamedre: ott hömpölyög a nagy kloáka:

árulkodóknak rothadt szíve (mint Sátán szennyes ürüléke)

gyûlölködés, gyalázat ömlik sötéten, jaj és nincsen vége

és árad mindent elborítóan a hosszú, a hosszú éjszakába...

A bûzös árban mélyen bujkál a jóság szûzi borzadálya

a tiszta szívek kagylójában, mint drága fényû gyöngyvetés...

Úgy mennék bujdosó búvárnak s hol gyöngyöt termel szenvedés,

mind összeszedném s Betlehembe vinném a három szent királlyal...

A nagy kloáka ködje kormos: tudom, feljöttél, mégse látszol

te Betlehembe hívó csillag! Úgy mennék, s merre, nem tudom...

A pásztorokkal, vándorokkal, együgyûekkel egyúton

csak mennék, míg elém virulna barmok között a játszi jászol.

És mondanám: parányi jászol! te sártekének legszebb virága,

mely tartod csöppnyi Jézusunkat, az égbôl csöppent tiszta mézet,

a csillagokba nôjj csodának! Nôjj szuggeráló szent igézet,

és csurgasd kelyhed édességét a mérgezett szívû világra!

És szólnék: Jézus, szent mosolygás, arany bárányka, Isten csókja,

gyöngécske harmatos kacsódat merítsd a bûzös kloákába:

s a rothadásból rózsák lesznek, bimbóz a száradt lelkek ága,

és földerül az Ember arca, és csókot hány a csillagokra...

Szurony már nem szúr emberhúsba, lehullanak minden börtönrácsok,

duruzsol mind hûlt kemence: muzsikál benne a szeretet!

Minden szegények melegszenek, és minden rongyos gyerekek

karácsonyfát, lovacskát kapnak és sohasemfogyó kalácsot...

Jézuska, Isten báránykája! csinálj csodát nekünk:

az égbôl dobd le a kicifrált sok csalfa fényû csillagot!

Csillag legyen kéklô szemecskéd, szíved szórjon ránk illatot

s az angyalajkról ellesett dal legyen testvéri énekünk!


Medriczky Andor: Karácsonyi pásztorének

Karácsonyi pásztorének

Medriczky Andor

Betlehemi kis jászolban

Isten fia jött közénk,

Megváltani minden embert

Gazdagot és a szegényt.

Szeretetet áraszt máris:

Kis kezét nyújtja felénk.

Betlehemi kis jászolhoz

Jöttek szegény pásztorok,

Angyalszózat hívta ôket

Az istálló ragyogott.

S hoztak ami tellett tôlük:

Báránykát, juhászbotot.

Késôbb jöttek a királyok

Ajándékkal gazdagon,

Tömjén, mirha és aranykincs

Csillog-villog a napon.

Mert király Ô, a kis Jézus,

Övé minden hatalom.

Most mi jöttünk, hazátlanok,

Legszegényebb hívei,

Vándorúton, kincsek nélkül

Szívünket kiönteni.

Kicsi Jézus segíts minket

Hinni, tûrni, küzdeni...

(1951)


Mentes Mihály: Proletárkarácsony

Proletárkarácsony

Mentes Mihály

Pincelakás. Vad. Nyirkos és hideg.

Egy koldusasszony karácsonyt mesél

A gyermekeinek.

,,Anyám, úgy fázom...'' ,,Csitt, csak csendesen.

Ilyenkor jár az áldott kicsi Jézus.

Talán hozzánk is eljön. Ôt lesem.''

,,Éhes vagyok, jaj...'' ,,Kicsit várjatok:

már erre jár a túlsó soron

Fényben égnek már mind az ablakok.''

Egy fénycsík táncol a pice falán,

Sóváran nézik a lázas szemek:

,,Nem is talál be mihozzánk talán.''

,,Én behívom. Jó lesz, édesanyám?''

,,Megyünk mi is mind.'' S az utcán bolyong

Az éhes, fázó kolduskaraván.

Benéznek itt-ott fényes ablakon.

De a kis Jézus tovább hívja ôket:

,,Én odább lakom.''

Hideg templomban koldus Betlehem.

A kicsi Jézus szalmán didereg...

,,Nézd, anyám, ott is egy proletárgyerek!''

A szegény rongyos had haza oson,

álmukban Jézus látogatja ôket,

s könnygyöngyök égnek ócsak vánkoson.


Miskolczy Kálmán: Magyar Karácsony

Magyar Karácsony

Miskolczy Kálmán

Fehér Karácsony!

Tündököl az alvó házakon,

A Béke halk harmóniája

Ömlik be minden ablakon.

Csend és éjszaka!

Puhán von be mindent az ég hava,

Istenem, bár el soh'se múlna,

E csodás, szent Karácsony éjszaka!

Isteni kisded!

Mosolyod melegít ma minden szívet,

Csodálva nézzük bájlón fénylô,

Ragyogó, ég-kék szemeidet.

Hallga, csak, hallga!

Mintha most ezernyi nagy harang zúgna,

Neki zúg, cseng, bong neki zeng mind,

A szívünk ma ôneki húzza!

Zúgjon is mind ma!

Lelkünkben halk hang súgja és zsongja:

Az Ô ajándéka, Néki köszönjük,

E csodás, szent Karácsony éjszaka!

(1943)


Móra László: Karácsony édes ünnepén

Karácsony édes ünnepén

Móra László

Legyen ma templom minden ember szíve,

Melyben a lélek szárnyat bontogat!

Karácsony édes ünnepén

Legyen imádság minden gondolat.

Legyen ma templom minden ember szíve,

S legyen a templom tiszta, szent fehér.

Karácsony édes ünnepén

Istennek tetszô legyen a kenyér.

Szálljon szívünkbe áldott akarat,

Ez kösse egybe mind a kezeket.

Karácsony édes ünnepén

Te légy vendégünk: Jóság, Szeretet!

Akinek könnyet osztogat az Élet

És kín a napja, kín az éjjele,

Karácsony édes ünnepén

Ne fuss elôle! Óh beszélj vele!

Testét takard be s enyhítsd sok sebét!

Óh lásd meg, tudd meg: testvér ô veled.

Karácsony édes ünnepén

A szíved szépül, ôt ha öleled.

Az emberszívek örökélô ôre

Tegye ma össze mind a kezeket!

Karácsony édes ünnepén

Maradj vendégünk: Jóság, Szeretet!


Móra László: Karácsonyi csengô

Karácsonyi csengô

Móra László

Csingilingi, cseng a csengô,

Száll a szánkó, mint a felhô,

Csaknem elszakad a gyeplô,

Csingilingi, cseng a csengô.

Égi szánkót hajt az angyal.

És mire az estihajnal

Megjön a szép fenyôgallyal,

Cseng a csengô, jô az angyal.

Itt a Jézus angyalkája,

Égben termett csodafája,

S mindent, mindent aggat rája

A kis Jézus angyalkája.

Arany diót, arany csengôt,

Ezüst lepkét, ringót rengôt,

Amilyen még földön nem nôtt,

S csilingelô arany csengôt.

Kérünk Jézus angyalkája,

Ahol sok a koldus, árva,

Hol jóságod legtöbb várja,

Ott pihenj meg legtovábbra.

Hozz örömet, békességet,

A szíveknek melegséget,

Karácsonyi szép meséket,

S az Istennek dicsôséget.


Móra László: Karácsonyi imádság

Karácsonyi imádság

Móra László

Ó, édes Jézuska,

Hallgasd meg szavunk!

Nagy országért síró

Bús magyarok vagyunk.

Szent karácsony estjén

Halld meg ezer jajunk...

Igaszágot kérô

Bús magyarok vagyunk.

Küldd le angyalkáid,

Tedd fényessé napunk!

Hiszen csak sötétben

Botorkálók vagyunk.

Széttépett Hazánkban

Nézd városunk, falunk!

Alig-alig élôk

Meglopottak vagyunk.

Ne küldj sok játékot!

Karácsonyfát se adj!

Ó, csak azt tudhassuk,

Hogy most közöttünk vagy.

Hogy közibénk jöttél

S két áldott kezeddel

Földi csodát teszel

Síró nemzeteddel.

Ó, édes Jézuska

Hallgasd, amit kérünk:

Szent István országát

Adjad vissza nékünk!


Murányi Marianna: Jézust, ha jô

Jézust, ha jô

Murányi Marianna

Gyertyák lobogása --

Jézust, ha jô,

Vigan melegítse a

Kis csecsemôt.

Dajkálja dallal

Sok kicsi király,

S ne legyen annyi

Nagy földi viszály.


N. N. (ismeretlen): 1949 Karácsony

1949 Karácsony

N. N. (ismeretlen)

Kemény az éj a véres cella mélyén,

a Sátán áll ôrt kinn az éjszakán,

és akit ôriz, annak nincsen társa,

csak a világot vádoló magány.

Körötte szurony, géppisztoly és börtön

s hol a Halál a szolgává tett földön

a mártírokból légiót soroz:

Ti szabad népek! Moszkva bilincsébôl

üzen néktek a fogoly bíboros.

Egyedül álltam, Istennel -- Hazáért,

míg ránkszakadt a gyilkos Ázsia,

de Boldogasszony zsoltáráért zokogva

velem jött népem millió fia.

Gyilkos erô bár eltörte a kardot,

Krisztus keresztje a magasba tartott

égi jel: itt, a Tisza felett

ti szabadok, ti gondtalanul alvók,

az én keresztem védett titeket.

Mohinál Ugrin, Tomori Mohácsnál...

Vártam én is, hogy mozdul a világ,

s nem hagyja veszni -- szemben Góliáttal --

a szabadságért harcoló fiát.

Hisz azt védtük itt, ami a tiétek:

a lelket, amely az oltáron égett,

s karácsony éjjel kialudt a fény...

Magam maradtam, mint egykor a kertek

a Golgotának égbeszúrt hegyén.

Kemény az éj a véres cella mélyén,

a Sátán áll ôrt kinn az éjszakán,

és akit ôriz, annak nincsen társa,

csak a világot vádoló magány.

Körötte szurony, géppisztoly és börtön

s hol a Halál a szolgává tett földön

a mártírokból légiót soroz:

Ti szabad népek! Moszkva bilincsébôl

üzen néktek a fogoly bíboros.


N. N. (ismeretlen): Fehér Karácsony

Fehér Karácsony

N. N. (ismeretlen)

Havazik, havazik...

Meg sem áll tavaszig.

Tán az egész világ

Hó alatt aluszik.

Hó alatt aluszik,

Pilláját se nyitja,

Hó alatt aluszik

Kertünkben a fûzfa.

Álmában barkát bont;

Csupa fehér bársony...

Azt hiszi tavasz van,

S itt van a karácsony.

Itt van a karácsony,

Most nyílik virága,

Hócsillagot bontott

Minden bokor ága.

Ünnepel a tél is;

Felöltözött szépen,

Kint sétál az utcán

Ünnepi fehérben.


N. N. (ismeretlen): Ha soha egyébkor...

Ha soha egyébkor...

N. N. (ismeretlen)

Ha soha egyébkor eszembe se jutna,

Karácsony estéjén hazaszállnék

Mindig a mi kis falunkba.

Ha soha egyébkor rá sem emlékeznék

Karácsony estéjén a mi kis házunkat

Mindig fölkeresném.

Ha máskor eszembe sosem is jutnának,

Karácsony estéjén örökké áldanám

Az édesapámat, az édesanyámat.


N. N. (ismeretlen): Ily szegényen mint én

Ily szegényen mint én

N. N. (ismeretlen)

Isten küldte földre, égi szeretet

Menny és föld ura az, ki ma született,

Menny és föld urának istálló jutott,

S ô az egész földnek megváltást hozott.

Bölcs király ha lennék, hoznék aranyat,

Bárányt, hogyha pásztor, Jézusom fogadd.

Ily szegényen, mint én, mit adjak Neked?

Vedd el ajándékul szívem s lelkemet!

Szegény vagyok látod,

Mit adjak Neked?

Vedd el szent Megváltóm

Szívem s lelkemet!


N. N. (ismeretlen): Imádság

Imádság

N. N. (ismeretlen)

Jászolban fekvô édes pici Jézus,

Bús magyar gyermek imádkozik Hozzád.

A Kárpátokat hópihék takarják.

Havas fejükkel Hozzád intenek fel,

A drága, védô, ôrködô hegyek,

Add vissza nékünk, add a hegyeket.

Karácsonyfák az erdôn jönnek, jönnek.

Gyertyavilágban elmúlnak a könnyvek.

A bús könnyek a csillogón lepergôk,

Add vissza nékünk, add vissza az erdôt.

A rónaságban fázva, összebújva,

Tavaszvárón alszik lenn a búza.

Milliók várják az élet adóját,

Add vissza nékünk, add vissza a rónát.

Hozd vissza nékünk, ó hozd el a földet,

A könnyeinkkel, vérrel öntözöttet,

Amelyet hívunk, sohase felejtünk,

A földet, melyhez vissza sír a lelkünk.

S ha ideadtad a keserû kelyhet,

És ha vezeklünk bús porba esettek,

Jászolban fekvô édes pici Jézus

Bús magyar ajkak reszketve susogják

Csak a szívünket vidd közelebb Hozzád!


Nagyfalusy Lajos: Ó boldog éj!

Ó boldog éj!

Nagyfalusy Lajos

   Ó, boldog éj,

   Fönséges éj,

   Százszorszent

   Drága éj!

Földön is, égen is alleluja!

Krisztus, az égnek, a földnek Ura

Szûznek ölébe leszáll,

Krisztus, a békekirály.

   Ó, boldog éj,

   Malasztos éj,

   Százszorszent

   Csupa fény!

Fény, ki után a világ epedett,

Ki örök irgalom és szeretet,

Glória! Földre leszáll

Isten, a Fény, a Király!

   Ó, áldott éj,

   Ó, boldog éj,

   Százszorszent

   Békeéj!

Békekötést szerez Ô veletek,

Nyitva legyen neki a szívetek,

Tiszta szívekbe leszáll

Krisztus, a békekirály.


Negyedi Szabó Margit: Karácsonyi emlékezés

Karácsonyi emlékezés

Negyedi Szabó Margit

Emlékszel-e még az elsô Karácsonyra...

Midôn lejött hozzánk az angyal a mennybôl?

Nem is tudod talán, mely égi táj felôl

kerub hárfájának zengô dalát hozta...

Hajlékunk tájékát karácsonyfa-gyertya

Ragyogó lángjával mind megaranyozta...

Szívünk bús fészkébe hófehér szárnyával

Csodák országából béke galambja szállt,

Mire a múlt évek minden sötét árnya

Aranyharmat lepte liljom mezôvé vált...

Éltünk minden útját karácsonyfa-gyertya

Édes melegével végig beragyogta...

Angyali hárfának zengô ezüst húrját

Vak idôk rozsdája eddig meg nem fogta.

Maradj itt, ne hagyj el, maradj köztünk végig

Fehér galambszárnyon mennybôl eljött angyal!

Szívünkbe fogadtunk hajnal hasadással

Szívünkbe marasztunk deresedô hajjal...

Karácsonyfánk végsô lángja ha ellobban

Együtt menjünk veled mennybe szálló angyal...


Negyedi Szabó Margit: Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?

Negyedi Szabó Margit

NINCSEN ARANYOM, bíborom, ámbrám,

Nem adhatok dús gyámánt-kincseket.

Szegény poéta mit adhat szépet,

Uram, karácsonyra mit adjak Néked?

TÖMJÉNEM VAN csak, néhány szem tömjénem,

s a lelkem hittôl lobogó lángja.

Hadd illatozzék, szálljon fel Hozzád

Áldozattüzem gomolygó árja.

ÉN DALT TUDOK csak, egyszerût, tisztát,

Mely Téged áld és Téged magasztal,

Fogadd e dalt, mely Tehozzád száll fel

Tömjénes, égô füst-áldozattal.

SZÁLLJON AZ ÉNEK, zengjen az oltár,

Terjessze széjjel illatos árját,

Téged dicsérjen, Tégedet áldjon,

Szegény poéta kis Jézuskáját.


Négyesy Irén: Karácsony

Karácsony

Négyesy Irén

Karácsony,

bizony --, hogy kellenél!

Gyertyafényes malasztok,

fehér kalácskenyér

mit Nagymamám dagasztott,

halk lámpa öble,

szaloncukor édessége,

aranydió gömbje,

az esti béke -- a lelki béke.

Elgurult minden a múltba,

nem a jövôbe

s aminek értelme volt régen

annak ma nincs értéke.

A materiális valóság

ronda ökle

dörömböl a fülekbe.

Oda a jó,

a szép, a színes illuzió!

Az Élet beteg lett,

jónak hívják a Rosszat

s a Jóság nem kell senkinek.

Szaladgálunk,

mint megzavart hangyaboly

nyáron

egy süllyedô világon.

Az Igazság kidülledt szemekkel

fetreng a porba',

fojtogatja az Önkény.

Hol van a Jóság meleg

misztériuma?

A lelki szépség elveszett,

helyette halálos örvény

kevereg.

A Csoda -- oda van! Oda.

A holnap zsebe

bombával tele.

Amit oly régen

a Sorstól

vártam, reméltem:

nem jött mint Érdem.

Ferde szemszögével

oly idegen nékem.

De valahol fenn

dereng már a Csillag,

közeleg a Jászol --

sok új jövendô Karácsony ontja

fényeit arcomba,

felemelem fejem

s mielôtt elragad

Korom pocsolyája,

az Égi Kegyelem világot

mozgató cérnaszála

felránt a Magasba,

a Lét ölén szunnyadó

fényességes új Karácsonyokba!


Németh Ernô: Fekete karácsony

Fekete karácsony

Németh Ernô

A lélek néha visszájára fordul,

kisértenek az elfelejtett évek,

egy régi emlék föléled a múltból,

s arcunk fakó lesz, falnál is fehérebb.

Egy villanás, egy ellopott tekintet

felforgatja, megfogja szíveinket,

s amit egyszer eltemetett a távol,

visszahozza az idô távlatából.

Már éled is az alkony lomha teste,

ködbe vesznek a budai hegyek,

karácsony este borul Budapestre,

benépesednek az utcák és terek.

A városon át vert hadak vonulnak,

egy ló nyerít, a hídra ágyút vonnak,

a Duna zajlik, hullámzik sötéten,

gépek moraja hasít át az égen,

s szitál a hó. Ez volna hát karácsony?

Kis fény szûrôdik át a templomrácson,

oltár fölött Mária szíve vérzik,

s arcán a könnyek peregve futnak végig.

Még látom a Villányi-uti fákat,

a sötétben vonuló katonákat,

körülöttünk a gyûrû most bezárult,

Vecsés felôl dörögnek már az ágyuk.

Míg szánakozva nézem ôket tétlen,

kezem ökölbe zárul észrevétlen.

Valamit felold bennem ez az emlék,

nincs fájdalom, kín, mit el nem viselnék,

a szorongás szívem markolta, tépte

s nem magamért: érettünk hulltam térdre.


Népi imádság: A kis Jézus aranyalma

A kis Jézus aranyalma

Népi imádság

A kis Jézus aranyalma,

Boldogságos Szûz Mária,

Egy kezébe ringatgatja,

A másikkal takargatja.

Aludj, aludj kisdedecske,

Betlehemi hercegecske,

Nem királyné a te dajkád,

Szolgálóbul lettem anyád.

Oh te dudás mit szundikálsz?

Fényes az ég, nem kell lámpás,

Ha kimegyek ajtóm elé,

Föltekintek az ég felé.

Ott látok egy szép kápolnát,

Ott látok egy szép kápolnát,

Benne a szép Szûz Máriát.


Népi imádság: Karácsonyi éjfélóra

Karácsonyi éjfélóra

Népi imádság

Karácsonyi éjfélóra

Megszületett Istenfia

Megszületett Istenfia

Az ártatlan Kisjézuska.

Gyerünk mennyünk jászolához

Boruljunk le a lábához,

Fekete fábul a bôcsû

Fekete fábul a jászol.


P. Jánossy Béla: Az ingecske

Az ingecske

P. Jánossy Béla

A kis fiam már gagyogat,

Kiáltoz, tör, tipeg, veszekszik,

Mosolyog s bámul nagyokat,

Ez vagy amaz ha tetszik.

Mindenben nagy kedvét leli,

Csak egy nem ízlik: fürdeni.

Van ilyenkor sûrû sikongás,

Hôs rúgkapálás, könnyetontás,

A szája reszket, arca kékül,

Két májas-kar az ingécskébül

Míg negynehezen kikerül,

Szóval a dolog sikerül.

Az anyja persze ezalatt,

Ami csak az eszéig ér,

Az égen, földön, föld alatt,

Mindent neki igér.

Hintalovat, szép hámosat,

Székecskét, tulipánosat,

El az aranyház se marad,

S belé gyémántból madarat.

De csípôs végû vesszôcskét is,

Amitôl félhet, aki rossz,

Karácsonyfát, fehér pihét,

Mit a Jézuska hoz.

Egy ilyen fergeteg után

Beszélt hozzá az anyja egyszer.

Mind meg sem is értette tán,

De nézte anyját a kis ember.

Madonna képe a falon:

A kis Jézuska csupaszon

Ül a karján, s tekintetével

Az Istenanya béragyogja.

Kis fiamnak az anyja mondja:

,,-- Hol a Jézuska ott a képen?

Tedd a kezecskéd össze szépen,

Úgy -- s ints neki most csókot is.''

Cupog a száj, megvan az is.

,,-- Kicsi Jézus, inget reája,

Lásd, nem varrhatott anyukája.

Fázik szegényke. És neked van,

Neked mindig jó meleged van.

Nézd a szegénykét, kicsi kincsem:

A Jézuskának inge sincsen''...

A kis fiam néz mereven

Hol az anyjára, hol a képre.

Szemén kigyúl az értelem,

S nyelve is oldódnék beszédre.

Kedveskés ümmögés jelzi,

Hogy mit hallott, megszívlelé,

Fogja kis ingét kis kezével

S nyujtja édes ügyetlenséggel

Szegény kis Jézuska felé...


P. Pál Ödön: Karácsony éjjele

Karácsony éjjele

P. Pál Ödön

Se hold, se csillag fenn az égen,

Eltünt az éjnek méla boltja;

A bûn a földet, mint koporsót,

Fekete bakacsinba vonta:

Pont sincs, hová reményevesztve

Az ember bús szemét meressze.

De a Sátán lát a sötétben,

S minden gonosz fülébe hallik --

Meghallja Heródes parancsát

S kéngôzös szája röhejbe vonaglik:

,,Lelöktél Isten! Jó, nem bánom,

Hát úrrá lészek e világon!''

Szívekre vág egy kalapácsnak

Izzó szikrát verô ütése...

Halálosnak gondolta minden --

És -- halleluja! -- mégse, mégse...

Sôt ott, hol a szuroksötét volt,

Kristályosan dereng a mennybolt.

Az Úr szeme villan ki rajta:

Nagy égô rózsa fenn az égen.

Fényében a Három király

Egy rozzant istállóhoz mégyen;

És onnan, onnan gôgicsélve

Hallatszik a kisded beszéde:

,,Azért küldött -- Atyám -- a földre

Hogy minden bajnak -- kútforrását

A gonoszságot -- eltöröljem''...

Az édes hang lesujtja a Sátánt,

De angyalkart zendít meg az égen

S hozsannát az ember szívében!


Paksy Gáspár: Adventben

Adventben

Paksy Gáspár

Már én a földnek szolgaláncát

Erôs karokkal szétzuzom,

Feléd esengve tiszta hévvel,

Sóvárgó vággyal, Jézusom!

Látom kigyulni napkeletrôl

Királyok fényes csillagát,

Komor felhôkön, bús homályon

Mennyország fénye csillan át.

Sötét, kietlen éjtszakákon

Kicsiny bölcsödrôl álmodom,

Sokszor merengek égi kéjjel

Mosolygó kisded-arcodon.

A boldogság regéje lágyan,

Szellôk szárnyán susog felém,

Sokszor tünôdöm holdas este

Az angyalok szép énekén.

Vigasztalódva nézhetem már

A nagy világot, bár sötét;

Egekbôl áradt üdv sugára

Oszlatni kezdi bús ködét.

Szívem keservét, régi búját

Örök reménnyel altatom,

A kétség, csüggedés borúján

Raráté sír föl ajkamon.

Az irgalom nagy Istenéhez

Gyakorta szárnyal hô imám,

Mert lelkem e csalárd idôknek

Megváltót, üdvöt, fényt kíván!


Pálóczi Horváth Ádám: Örvendjetek, keresztyének

Örvendjetek, keresztyének

Pálóczi Horváth Ádám

Örvendjetek, keresztyének,

Nyíljatok meg nyelvek szívek,

Az idvesség Istenének

Mondjatok áldást, minden hívek!

Felváltatott nagy örömmel

A haláltól való félelem,

Mit véghetetlen érdemmel

Meggyôz az isteni kegyelem.

A Megtartó ma született,

Az örök Isten emberré lett,

És ma visszaszereztetett

Az igazság s elvesztett élet.

Kiküldé szerelmes Fiát

Istenünk a teljes idôben,

Hogy a kezes a bûn díját

Fizesse s szenvedje testében.

Ó, imádandó titkai

Ama békesség tanácsának,

Ó, nagyhatalmú dolgai

A menny és föld szabad Urának!

Aki által teremtetett

S lett minden serege az égnek,

Az Ige testté született,

Személye az egy Istenségnek.

Ennek örülnek az egek,

A titkok mélységén bámulnak,

Hirdetik angyal-seregek

Jézust, s elôtte leborulnak.

A Magasságost tisztelik,

A földön békességet zengnek,

És ünnepnappá szentelik

Megjelenését az Istennek.

Áldom én is szent nevedet,

Én királyom, szenteknek szente,

És vígan ülöm ünneped,

Ó Jézus, Istennek felkentje!

Magasztalom Felségedet

És imádlak szent félelemmel,

De egyszersmind szerelmedet

Megölelem igaz hitemmel.


Panajóthné László Márta: Karácsonyvárás

Karácsonyvárás

Panajóthné László Márta

Durván becsapott sötét kapun kívül

szegény koldusként, árván didereg --

s míg utána a szidalom kiált,

a fagyos úton tovább lépeget...

Halkan kopog a szomszéd ajtaján,

,,számodra nincs hely, eridj csak odább''

szól bévülrôl egy fásult, tompa hang,

bánatos arccal ballag hát tovább...

Csillagszemébôl könnye is kicsordul,

ajkán már régen elhalt a mosoly.

Hiába kopog, hiába is kérlel, --

zokogva egyre tovább bandukol...

Ne búsulj, ne zokogj, drága kicsi Jézus

a szívtelenség rideg közönyén.

Tekints azokra, kik szívrepesve várnak

születésnapod áldott ünnepén --

és akik titokban, az éjt átvirrasztván

remegve várják érkezésedet...

Ne lássa, ne hallja, meg ne tudja senki,

de Téged mégis felköszöntenek.

Egy helyett tízen, százan marasztalnánk,

térj be hát hozzánk, úgy várunk Reád. --

Mosolyogj újra s hozzad el minékünk

szeretetednek szent karácsonyát.

Feledd el a rosszat, kis szíved ne fájjon

látod, mennyien vígasztalgatunk?

Elibéd járulván, dédelgetve kérünk:

ne sírj hát, édes kicsi Jézusunk.


Petôfi Sándor: Karácsonkor

Karácsonkor

Petôfi Sándor

Énhozzám is benézett a karácson,

Tán csak azért, hogy bús orcát is lásson

És rajta egy pár reszketô könyût.

Menj el, karácson, menj innen sietve,

Hiszen családok ünnepnapja vagy te,

S én magam, egyesegyedûl vagyok.

Meleg szobám e gondolattól elhül.

Miként a jégcsap függ a házereszrül,

Ugy függ szivemrôl ez a gondolat.

Hej, be nem igy volt, nem igy néhanapján!

Ez ünnep sokszor be vigan virradt rám

Apám, anyám és testvérem között!

Oh aki együtt látta e családot,

Nem mindennapi boldogságot látott!

Mi boldogok valánk, mert jók valánk.

Embert szerettünk és istent imádtunk;

Akármikor jött a szegény, minálunk

Vigasztalást és kenyeret kapott.

Mi lett a díj? rövid jólét multával

Hosszú nagy inség... tenger, melyen által

Majd a halálnak révéhez jutunk.

De a szegénység énnekem nem fájna,

Ha jó családom régi lombos fája

Ugy állna még, mint álla hajdanán.

Vész jött e fára, mely azt szétszaggatta;

Egy ág keletre, a másik nyugatra,

S éjszakra a törzs, az öreg szülôk.

Lelkem szülôim, édes jó testvérem,

Ha én azt a kort újolag megérem,

Hol mind a négyünk egy asztalhoz ûl?...

Eredj, reménység, menj, maradj magadnak,

Oly kedves vagy, hogy hinnem kell szavadnak,

Ámbár tudom, hogy mindig csak hazudsz...

Isten veled, te szép családi élet!

Ki van rám mondva a kemény itélet,

Hogy vágyam ûzzön és ne érjen el.

Nem nap vagyok én, föld és hold körében;

Mint vészt jelentô üstökös az égen,

Magányos pályán búsan bujdosom.

(Pest, 1846)


Pécselyi Király Imre: Krisztus Urunknak áldott születésén

Krisztus Urunknak áldott születésén

Pécselyi Király Imre

Krisztus Urunknak áldott születésén,

Angyali verset mondjunk szent ünnepén,

Mely Betlehemnek mezejében régen zengett eképen:

A magasságban dicsôség Istennek,

Békesség legyen földön embereknek,

És jóakarat mindenféle népnek és nemzetségnek!

A nemes Betlehemnek városába'

Gyermek született szûztôl e világra,

Örömet hozott Ádám árváira, maradékira.

...

Hála legyen mennybéli szent Atyánknak,

Hála legyen született Jézusunknak

És Szentléleknek, mi vigasztalónknak, bölcs oktatónknak!

Ó örök Isten, dicsô Szentháromság.

Szálljon mireánk mennyei vígasság,

Távozzék tôlünk minden szomorúság, légyen vidámság!


Pilinszky János: A fényességes angyal is

A fényességes angyal is

Pilinszky János

Emlékezés egy világháborús karácsonyra

Az égbolt elsötétedett.

S akár a végitélet

zord fellege tört volna ránk,

a föld is oly sötét lett.

Gyermekszívünk is oly nehéz!

A házak és a kertek,

az egész törékeny világ,

éreztük, velünk reszket.

Aztán a roppant csöndön át

puhán és észrevétlen,

a hangtalan meginduló

és puha hóesésben,

akár a fényes pelyhek is

vigyázva földet értek,

a fényességes angyal is,

ô is a földre lépett.


Pohárnok Jenô: Karácsonyfa alatt

Karácsonyfa alatt

Pohárnok Jenô

Eljött a nap, mit várva-vártunk,

Az égen csillagfény ragyog,

Jézuska fáját ím' elhozták

A halkan szálló angyalok.

Köszönjük neked, édes Jézus,

Hogy szíved minket így szeret,

S az angyalok dalával együtt

Dicsôítjük ma szent neved!

S ha elmúlik majd a karácsony,

Te akkor is maradj velünk,

Míg élünk, ezt a kis családot

Szeresd, ó édes Istenünk!


Puszta Sándor: Betlehemi éj

Betlehemi éj

Puszta Sándor

A hold beszûrt a kunyhórepedésen,

Ezüst halmot hintett szerte szépen.

A glória már fényes messze zengett.

Elaludtak. Szendergett a Gyermek.

Mária édesen, a bölcsôre hajolva,

József, az ács, s fejénél a szalma.

Aludt a csacsi és a hû ökör.

Ez éjjel nem riadt egy kutya se föl.

Bogrács alatt a tûz, csuporban a tej,

A fák, a bokrok, mind. És száz virágkehely.

Aludt a jószág. A tágas gádorok.

A mindig virrasztó csordapásztorok.

Egy kis bari, tán álmán, bégetett.

Sóhaja gyapjak taváb veszett.

Aludt a ház. A csend. A kispatak.

Háztetô a nád. S a ház elôtti pad.

Aludt a szerszám, a szíj, ostoron a nyél.

Gyalogúton, állva, elaludt a szél.

Gyöngyháztollú szárnnyal mind, a madarak.

Aludt az éj is, egy nagy fa alatt...

A glória már csak szinte zümmögött,

Mint a hold zenéje alvó fû között.

A Hûség virraszt csak

Léptét hallani,

Hogy ébren legyen itt

Mindig valaki...


Radványi Kálmán: Azt kérded, kis fiam...

Azt kérded, kis fiam...

Radványi Kálmán

Az kérded, kis fiam, mi fáj nekem?

Hogy a karácsony méze sem vidít fel,

A muzsikáló angyalok zenéje,

Égbôl szívekbe áradó malaszt.

Isten békéje emberek között,

A karácsonyfa ragyogó csodája,

A boldog fény, a víg szent csillogás.

A gyermekvágyak termô csodafája,

A megvalósult álmok boldog estje

Nem gyújtja föl bús szívem mosolyát.

Azt kérded, kis fiam, mi fáj nekem...

Szemem a sötét messzeségbe fúrom,

Átnézek rajtad s boldogságodon

S meglátok minden bánatot, nyomort.

És hallom a magyar hegyek nyögését,

A magyar égnek omló roskadását,

És sír bennem a magyar árvaság.

Látó szemem ma vándorútra kel,

Bocsásd meg nékem, édes kis fiam,

Az égô könnyet, mely fejedre hull,

S a sötét felhôt a homlokomon.

Fájó szívemnek néma zokogását,

Lelkem megosztott fájó csonkaságát

Bocsásd meg nékem, édes kis fiam.

A székely hegyek puha hópalástján

Árva kis házak négy fala között

Rab lélek gunnyaszt. Szárnyait kitépték,

Öröme félénk és bátortalan.

Erdély fölött egy nagy korbács suhog,

Magyar vér serked minden vad ütésén,

S én érzem a korbácsnak szégyenét.

Bárhová sujt le ólmos ostora

Engem talál s a lelkem megvonaglik.

Fáj bennem minden megfojtott magyar szó.

Holt gondolatok a vágyak temetôjén

Zokogva járok s nem tudok örülni.

Az kérded, kis fiam, mi fáj nekem...

Kárpátok gyásza, Garam csobogása,

A Tátra fáj és Kassa ékessége,

A multat nézô néma várromok,

S a jelen romja -- csonka életünk.

Idegen lábak gôgös dobbanása,

Idegen ajkak vidámsága fáj...

És fáj bennem ma minden szenvedés:

A kenyértelen asztalok keserve,

Az anyák könnye, apák küzködése,

Sírásra görbült édes gyermekajk,

Odvakban gubbasztó karácsonyok...

Minden magyar gond nyomja lelkemet...

Édes fiam, ez fáj nekem, Ezért

Ül könnyû szememben szent karácsony estén.


Radványi Kálmán: Én Jézust várom, a kis Gyermeket

Én Jézust várom, a kis Gyermeket

Radványi Kálmán

Ti nagy, hatalmas Messiásra vártok,

Ki fölkavarja az avult világot,

Kinek hatalma tisztító vihar,

Ki poklot ostromol villámival:

Én Jézust várom, a kis gyermeket,

Ki bölcsôjében játszik és nevet.

Vajúdást vártok, eszmék harcait,

Vak gyûlölettel, gôggel küzd a hit,

Viharzó harcot vív az öntudat

A szent szabadság zászlaja alatt.

Én Jézust várom, a kis csecsemôt;

Letérdelek kis lábai elôtt.

Titeket súlyos problémák gyötörnek:

Én átadom magam a szent gyönyörnek.

Filozofáltok, írtok könyveket,

Az én problémám: lélek s szeretet.

Én Jézust várom, aki mosolyog,

És mosolyától én boldog vagyok.

Gyertek fiúk, ti kicsinyek, körém

A hópelyhes karácsony estéjén,

Gyertyás és cukros kedves fa alatt

Hagyjuk a küzdô, merész vágyakat!

Mi Jézust várjuk, a kis gyermeket,

Ki báj, szelídség s égi szeretet.


Reményik Sándor: A betlehemes

A betlehemes

Reményik Sándor

Jékely Mártának

Az ott Szeben - -

Három fenyôfa közt elfér a képe.

A látcsövemen át

Nézem ezt a kis játék-skatulyát.

Oly óriásnak érzem magamat,

Oly vidám óriásnak,

Úgy megemeltek engem a Hegyek:

Jô, hogy kezembe fogjam, felragadjam

S magasra tartsam

Azt a messzi kis játék-skatulyát

És benne minden jajt s minden kacajt

És minden megfeszített életet:

Mint a jászolt a Betlehemesek.

(1939, Szebeni-havasok)


Reményik Sándor: A karácsonyfa énekel

A karácsonyfa énekel

Reményik Sándor

Ha szûk szoba: hadd legyen szûk szoba.

A szûk szobában is terem öröm,

Gyúl apró gyertya ínség idején,

Óh csak ne legyen sorsom bús közöny,

Óh csak legyek a fény forrása én,

Apró gyermekek bálványozott fája,

Én az idegen, én a jövevény,

Égô fenyôfa, égô áldozat,

Akit az Isten ôsi otthonából

Emberek örömére elhozat.

Csak rajzolódjék mélabús árnyékom

Imbolyogjon a szûk szobák falán,

Mindegy, hogy mi lesz velem azután.


Reményik Sándor: A karácsonyfa megérkezik

A karácsonyfa megérkezik

Reményik Sándor

Mögötte elmaradt a nagyhavas,

Mögötte elmaradt a rengeteg,

A piacon most megállnak vele

A nagy utat járt, csendes szekerek.

Vizsgálgatják növését, termetét,

Az emberek közt kézrôl-kézre jár.

Az óriás lemetszett, csonka karja,

A kis fenyôfa: karácsonyfa már.

Csodálkozva tekintget szerteszét

És fájón leheli ki illatát.

Egyben ünnepre felszenteltnek is,

Halálraszántnak is érzi magát.


Reményik Sándor: A karácsonyfa panaszkodik

A karácsonyfa panaszkodik

Reményik Sándor

El-elnézlek ti hontalan fenyôk,

Ti erdô-testbôl kitépett tagok.

Hányan mondhatják el ma veletek:

Óh én is, én is hontalan vagyok!

Piacra vitték testem, s a lelkem,

És alkusznak az életem felett.

És fehér vattát aggatnak reám:

Mû-zuzmarát a zuzmara helyett.

Tudom: elszárad a levágott kar.

Tudom: én vissza nem jutok soha

Az ôsrengeteg anyakebelére.

Sorsom: lapály a csúcsokért cserébe.

S a végtelen helyett egy szûk szoba.


Reményik Sándor: Karácsonykor

Karácsonykor

Reményik Sándor

A szent estén majd eljövök ide.

Álmaim szekerébe fogatok

És szólok fantáziám táltosához:

Hipp-hopp, ott legyek, ahol akarok,

És álomhintón eljövök -- ide.

Itt minden fehér lesz, -- fehér, s halott.

Csak egy hang lesz a halott rengetegben:

A zúgó patakok.

És én fenyôtôl fenyôhöz megyek

És minden fenyôt megsimogatok.

És megkérdezem: virrasztotok még?

És megkérdezem: hogy aludtatok?

És aztán feltûzöm a szívemet

A legmagasabb fenyô tetejére, -

S imába kezdek: Magány, Mi Anyánk...

Néked ajánlom égô szívemet...

Olyan lesz, mint egy karácsonyfaláng.


Reményik Sándor (Végvári): Nagy Magyar télben

Nagy Magyar télben

Reményik Sándor (Végvári)

Nagy magyar télben picike tüzek,

A lángotokban bízom,

Legyen bár messze pusztán rôzseláng,

Bár bolygófény a síron,

Szent házi tûz, vagy bujdosó zsarátnok:

Boldog vagyok, ha magyar lángot látok.

Nagy magyar télben picike tüzek,

Szikrák, mécsek, lidércek,

Mutassatok bár csontváz halmokat,

Vagy rejtett aranyércet,

Csak égjetek, csak melegítsetek ma,

Soh'se volt ily szükség a lángotokra!

Nagy magyar télben picike tüzek,

Jaj, be szétszórva égtek,

Királyhágón, Kárpáton, mindenütt!

De mondok egyet néktek,

Szelíd fények és szilaj vándorlángok:

Mit gondoltok: ha összefogóznátok!

Nagy magyar télben picike tüzek,

Soh'se volt olyan máglya,

Mintha most ez a sok-sok titkos láng

Összefogna egy láncba......!

Az égig, a csillagos égig érne,

És minden idegen rongy benne égne!

(1919. február)


Reviczky Gyula: Karácsonykor

Karácsonykor

Reviczky Gyula

A zúgolódás, gúny, harag

Rég halva már szívemben.

Egy szóval sem panaszkodám,

A kis Jézus ellen.

Nem vádolnám balgán azért,

Hogy engem kifelejtett.

Hogy nem hozott ajándékot,

Szemem könnyet nem ejtett.

Lelkem nyugodtan, csöndesen

Átszáll a nagyvilágon.

Imádkozom, hogy Jézusom

Minden szegényt megáldjon.

Ágyamra dôlök, s álmodom

Egy régi szép, édes álmot:

Boldog, ki tûr és megbocsát,

S ki szenved, százszor áldott!


Sajó Sándor: Karácsonyi ének

Karácsonyi ének

Sajó Sándor

Akkoron csillag gyúlt az égre

És rásugárzott a vidékre,

És Betlehem fölött megállván,

Egy rongyos istálló homályán

Tündöklött már a Glória:

Ott ingecskében, szép fehérben,

Feküdt a jászol szent ölében

Az Isten egyszülött Fia...

A hír bejárta a világot,

És jöttek bölcsek és királyok

És együgyûk és pásztorok:

Ott minden lélek egyetérzett

És sírt és álmélkodva nézett

És boldogan fohászkodott:

Örömöt hozván az embernek,

Dicsôség légyen az Istennek!

Ó betlehemi égi csillag,

Világmegváltó Szeretet!

Lásd, én is várlak, várva hívlak:

Jöjj, váltsd meg ezt a nemzetet!

Lásd, sírva vár egy csonka ország

És gyásza fátylát lengeti,

Ó szánd meg népe árva sorsát

S hozz végre örömöt neki:

Jöjj újra úgy, mint azelôtt,

Hozz duzzadt ágú friss fenyôt

A Tátra s Erdély erdejébôl,

Az elrablottból, -- a mienkbôl!

Ó, neked lehet és szabad, --

Neked nem állja utadat

Oláh Heródes, se cseh zsandár,

Mert a te utad magasan jár,

Te angyalként jársz, égi szárnyon,

Te átrepülhetsz a határon,

Mindenhová és mindenhonnan, --

Te sohsem voltál Trianonban...

Ó, szállj le hozzánk, égi angyal,

Ó, jöjj, kis Jézus s légy velünk,

És igazságot hozz magaddal,

És sok játékot hozz nekünk, --

Mindent, mit vágyunk álmodott:

Sok trombitát és sok dobot,

És sok-sok puskát, kardot, ágyút,

Hogy szent nevedet áldva-áldjuk,

Hozz hírt, amelynek hallatára

Itt minden szemek fölragyognak,

Boldog Karácsonyt valahára

Szegény-bús-árva magyaroknak!


Samu Margit: Csillogó karácsony

Csillogó karácsony

Samu Margit

Megszólaltak a csengettyûk,

csillog-villog az egész világ,

tiszta fehér minden út,

akár az égen a fénylô csillagok,

mert itt a Karácsony:

ma született a Megváltó.

Csak a szívek alszanak,

a félelem markolja össze,

mert nem tudni mit hoz a holnap,

mennyi hitehagyott lélek

borul le Elôtted.

Hány összetört reményt visznek Hozzád,

ki nem mondott jajt és könnyeket,

néma könyörgéseket, vérzô szíveket.

Te vagy a hit és a remény, mert

megindult már a föld és az ég,

hogy elsodorja szeretô gyermekeidet.

Én, a kicsi porszem kérlek:

soha ne hagyd elaludni

az örökké élô Betlehem fényességét,

mert égnie kell mindörökké,

hogy hinni tudjanak Tebenned.

(1991)


Samu Margit: Karácsonyi zsoltár

Karácsonyi zsoltár

Samu Margit

Engedd, hogy felhôk hófehér bársonyával

betakarjam ártatlan testedet,

az ég kékjét csókoljam szemed fényében,

s a Hold sugarával öleljem át

életed magányát.

Hadd vigyem veled és benned

a mindenség fájdalmát, jóságát.

Mint az árnyék úgy követlek,

mert a sorsod az én sorsom is.

Arcod tisztaságában él az örök

emberi szenvedés, gonoszság

és a végtelen megbocsátás.

Engedd, hogy láthatatlan

kövesselek életed útjain.

Legyek jóban és rosszban a

társad, letöröljem könnyeidet,

hogy jobbá és igazabbá tedd életünket.

Így borulok eléd születésed napján

és magamat teszem lábad elé ajándékul.

(1985)


Samu Margit: Karácsony várása

Karácsony várása

Samu Margit

Nézz fel a csillagos égre és

mindig látsz egy fényesebb csillagot,

mely ragyogóbban ragyog, mint a többi,

s gondolj tiszta szívvel a három királyra,

akik hittek az Üdvözítô születésében.

Vezette ôket a csillag, szívük melege

és a szeretet öröme, mert

Megváltó született Nyugaton.

Higyjél az ô hitükkel, amit

nekik adott az Isten, hogy

egyetlen fiát lássák, érezzék,

imádják és hirdessék, hogy él

a Teremtô, ki szereti az embereket.

Amíg gyermeki szeretettel tudod

szeretni egyetlen Megváltódat,

addig az életed boldog és gazdag.

Ne hagyd elveszni szívedben élô

Istenedet, ne törölje ki senki. Énekelj,

mert ô mindennél nagyobb hatalom.

Így várjad minden évben Isten egyszülött

gyermekét, az értünk megszületett Jézust.

(1988)


Sándor Dénes: Csendes karácsonyi dal

Csendes karácsonyi dal

Sándor Dénes

Otthon ma csilingel a csengô,

Otthon ma rózsás gyerekarcok

Izgalmas csendben várnak valakit.

Ajkuk mosolya édesen nevet,

Szemükben az ég színe derengô,

Otthon ma csilingel a csengô...

Otthon ma széttárul az ajtó

S a ,,Stille Nacht''-ot zongorázzák,

Az öregek befelé mosolyognak,

A sok gyerek kacagva szalad,

S érzi mindenki a szívek lángját.

S a ,,Stille Nacht''-ot zongorázzák...

Otton most felragyog a gyertyaláng,

Szobánk lámpái ragyogón kigyúlnak,

A karácsonyfa tündöklôn zenél,

A villanyfény széthinti sugarát,

S édes illattal telik be szobánk.

Otthon most muzsikál a gyertyaláng, --

A drága sok fény tündöklôn lobog,

Száz szép ajándék glédában sorakszik,

Örömtôl csillog mindenek szeme,

Aranyos ajkú lágy gyermekkacaj

Tesz ma üdébbé minden örömet,

És felderülnek minden bús szívek...

Otthon ma csilingel a csengô,

Otthon ma széttárul az ajtó,

Otthon ma tündöklik a gyertya

S fényárban úsznak mind a bútorok,

S én itten messze, szent karácsony este

Ezer emléket csendben átölelve

Halkan dalolok...


Sík Sándor: A napkeleti bölcsek

A napkeleti bölcsek

Sík Sándor

Ama csillag után.

A holdsugaras hideg éjszakában,

Mint egy fehérlô, csendes álom,

Úgy vonult el a komoly karaván.

És elôl ment a három.

A sziklás föld mogorván és kopáron

Feküdt el lábaik alatt.

Méltóságos sora a száz tevének

A harmaton halkan haladt.

És mintha fehér árnyak lengenének,

Úgy vonult végig a fehér sereg

A völgyön, ahol nem nôttek virágok,

S a városon, ahol az emberek

Nem virrasztottak és nem énekeltek.

S ahol nem látta ôket senkisem.

És így suhant el csendesen

Életre éledt vágya Napkeletnek

Az ezredéves éjszakán.

Ama csillag után.


Sík Sándor (fordítás): Ádventi himnusz

Ádventi himnusz

Sík Sándor fordítása -- Szent Ambrus

Figyelmezz, Izrael Ura,

Ki ülsz a Kerubok felett,

Jelenj meg Efraim elôtt,

Jöjj, támaszd fel hatalmadat!

Nemzetek Megváltója, jöjj,

Szûznek szülötte, jöjj közénk,

Ámuljanak a századok:

Istenhez illô születés!

Nem férfiú magva hozott,

Titkos lehellet ád nekünk:

Isten Igéje testbe vált,

S a szûzi méh virága vagy.

Kelyhe gyümölcsöt bontogat,

Szemérme bár bontatlan áll,

Erénye tisztán tündököl:

Isten járja e templomot.

Szemérme mint királyi ház:

E nászterembôl lép elô,

Mint kettôs lényû óriás,

S vígan repes az út elé.

Kijössz Atyádnak mélyirôl,

Bemégy Atyádnak mélyire.

Leszállasz mind a poklokig,

Felszállasz Isten székeig.

Ki az Atyának mása vagy,

Ölts testet, gyôzelmed jelét.

Testünket, a gyámoltalant,

Tegye acélossá erôd.

Már fénylik Jézus jászola,

Új fényt lehel az éjszaka.

Ezt immár meg ne rontsa éj,

Nem-szûnô láng legyen a hit.


Sík Sándor (fordítás): Himnusz Krisztus születésérôl

Himnusz Krisztus születésérôl

Sík Sándor fordítása -- középkori ismeretlen szerzô

Kinyílt egy liliom

Tavaszi tájakon,

Öntözte fakadó

Folyókkal Libanon.

Hûvös szellôk alatt

Kifejlett szabadon.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelôn

Falatozzon szökdelôn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bûnösöknek írt hozott.

Ágyasházába tért

Az érkezô Jegyes,

Aki a kerubok

Röpte fölött repes,

S mindent elôre lát,

Amit titok fedez.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelôn

Falatozzon szökdelôn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bûnösöknek írt hozott.

A nemes borostyán

Immár felragyogott,

A kristály tengere

Sionból távozott.

A förtelmes kigyó

Már eltiportatott.

Eja, eja, eja!

Nyáj a legelôn

Falatozzon szökdelôn,

És kövesse mindenütt

Bárányt a liliom között.

A Bárányt, ki pásztornak állt,

Testét felöltvén mint subát,

Titkos kereszten áldozott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

Tárttorkú démont szétzuzott,

S a bûnösöknek írt hozott.


Sík Sándor: Karácsonyi álom

Karácsonyi álom

Sík Sándor

Magyar karácsony fekete-fakója

És minden, ami mostani, múljon,

Száz pici gyertya gyújtatlan gyúljon,

Csillagos álom pelyhes takarója.

Álom, álom karácsonyi álom! --

Álom, álom... Betlehemben

Kicsike Jézus megszületett.

Szép Szûz Mária, egek ékessége,

Mi bûnös lelkünk egy édessége

Csókkal hajol a jászolka tövébe,

Kicsi Jézuskára rájanevet.

Édes kicsi Jézus, mindenlátó Jézus,

Ügyefogyott népre, ránk mosolyog

Csilló levegô-égben, boldog fényességben

Nekünk dalolnak angyali karok.

,,Dicsôség, dicsôség mennyben az Istennek,

Békesség, békesség földön az embernek!''

Álom, álom... Kegyes kicsi Jézus,

Panaszkodjunk-e teneked?

Okos kicsi Jézus, igazlátó Jézus,

Hiszen te jól tudsz mindeneket!

S te, fényes szép angyalsereg,

A békességet is ismered!

A békesség -- te jól tudod, -- meleg cipô:

És édesanyja a bánsági búza.

A békesség a nagy hegyek nyugalma:

És homlokukat a Tátra koszorúzza.

A békesség egy csendes kicsi napsugár talán,

Amely a mély komoly vizek tükrén remeg:

De máshol még nem látják szegény magyar szemek,

Csak Pozsony ôs Dunáján és Szent Anna taván,

A békesség a kassai harangszó,

S a székely falukon a pásztorok miséje

Kétszerte szent!...

Dicsôség a magasban... Kicsi Jézus,

Tedd, hogy legyen békesség idelent!

Dicsôség, dicsôség a magasságoknak,

Békesség a földön, békesség, békesség

Szegény magyaroknak.


Sík Sándor (fordítás): Karácsonyi himnusz

Karácsonyi himnusz

Sík Sándor fordítása -- magyarországi ismeretlen szerzô

Égi kertek permeteltek

Mámorító harmatot.

Mind a mennyek daltól zengnek,

Ujjongnak az angyalok.

Köszöntsétek, szántók, rétek,

Kik most kizöldeltetek,

Fürge csorgó s ti mosolygó

Nagy hegyek, a Kisdedet.

Sírva nézi, úgy becézi

Egyszülöttét Mária,

Néz ragyogva, mosolyogva

Szûz Anyjára szent Fia.

Jön a pásztor barikástól:

Jézus szentebb aklot ád.

A Fiúnak sípot fúnak

S énekelnek eklogát.

Még a néma ócska széna,

Még a jászol is nevet,

Úgy karolja, úgy apolja

A megváltó Kisdedet.

Ottan állván, édes álmán

Jó barmok virrasztanak,

Ráhajolnak, udvarolnak

És fel-felsóhajtanak.

A kis házra havat rázva

Rárohannak a szelek.

Jaj puhácska kis babácska

Testecskéje didereg!

Édesanyja rácsavarja

Durva pólyarongyait,

Avval ójja Alkotója

Ázó-fázó tagjait.

Lelkem vágya: Krisztus ágya

Szívem immár hadd legyen,

Testem szalma, jászol alma

S istállója kebelem.


Sík Sándor (fordítás): Karácsonyi himnusz

Karácsonyi himnusz

Sík Sándor fordítása -- Szentviktori Ádám

Nemzetekre fény hasadt,

Kik halálos árny alatt

Sötétségben ültenek.

Vigadozz szegény világ,

Mert a Szûz ma Kisfiát

Számotokra szülte meg.

Im, hogy bûnöst fölsegítsen,

Vállaljon az Ember-Isten

Emberségünk nyomorát.

Ki nem örvend, ki nem újjong,

S nem csodálja ezt az újdon

Új kegyelmet és csodát?

Mi volna édesebb,

Mi van mélységesebb,

Mint ez a nagy Titok?

Légy hát háládatos,

Mert oly csodálatos,

Amit az Úr adott.

Föl nem fejti kényes elme,

Amit itt az Úr kegyelme

Kötött nekünk, a bogot.

Megáll eszem a hogyannál,

Ám tudom: több Isten annál,

Miz eszemmel fölfogok.

Ó fölséges

Isteni gondolat!

Minden véges

Emberit meghalad.

Rügy az Áron

Nyeste száron:

Szûz kelyhen fiu fakad.

Épségében

Nem érte bántalom,

Szépségében

Marad a szûz szirom,

Foganásban,

Fakadásban,

Fehér, mint a liliom.

Mária, tenger csillagfénye,

Hajótöröttek reménye

Isten után egymagad,

Nézz le hozzánk, kérünk téged,

Nézd az álnok ellenséget,

Mely dühével ránk szakad.

Te adsz erôt, te töröd meg

Kevélységét az ördögnek

Fiad által, jó Anya.

Meg ne rontson, megoltalmazz,

Ama kurta, borzadalmas

Utolsó szentencia.


Sík Sándor: Regös ének

Regös ének

Sík Sándor

Haj regö rejtem,

azt is megengedte

az a nagy Úristen.

Haj regö rejtem.

Régi szívem keltem,

Régi regém regölöm.

Ajkam amik hatják:

Búk néma lakatját,

Dallal én ma megtöröm.

Fájás ma ne fájjon,

Szívemre ma szálljon

Muzsikáló szent öröm.

Megjöttem, megjöttem,

Dalba öltözötten

Lám e csuda-estelen.

Régi szavam hallom,

Régi dalom dallom,

Régi magam meglelem.

Szent karácsony-esten

Az a nagy Úristen

Ezt mívelte énvelem.

Hej regö rejtem.

Zúgtanak elejbem

Nagy zimánkós záporok.

Haj messze sok ország

Furcsa szerit-sorját,

Kiket vernek viharok,

Sok emberek útját

Érték, kitanulták

Énekmondó jámborok.

Sokat ott értének

Regösök szegények

Havas hegyek zugain.

Balgatagok búját

Fogas szelek fújják

Körmös télben odakinn.

De mostan szívünknek

Gyertyagyújtó ünnep

Fényes szép csillaga int.

Haj regö rejtem.

Régi-magam leltem

Új-magamnak fenekén.

Régi tüzek titkát

Új dalok felitták

Lelkem síró rejtekén.

Mondok azért mostan:

Újnak amit hoztam

Öreg mondást nektek én.

Kicsi Krisztuskának

Szép Szûz Máriának

Mostan igen örülünk.

Minden feleinknek,

Mind elleneinknek

Bô sok áldást regölünk.

Míg a világ világ,

Gondod legyen miránk,

Uram Isten, légy velünk!


Sík Sándor (fordítás) :Vízkereszti himnusz

Vízkereszti himnusz

Sík Sándor fordítása -- Aurelius Prdentius Clemens

Ó, te páratlan Betlehem.

Nagy városok közt legnagyobb:

Megszülni néked adatott

Testben az üdvösség Urát,

Kirôl a csillag hirdeti

(Tündöklôbb, mint a napkorong):

A földön megjelent az Úr

És földi testbe öltözött.

Látták fényét a Mágusok

S hozzák keletnek kincseit,

Leborulván ajánlanak

Tömjént, mirrát és aranyat.

Királyt jelent a kincsarany,

Istennek szól a szábai

Tömjénnek fûszerillata,

A mirhapor sírról beszél.

Dicsôség teneked, Urunk,

Ki megjelentél e napon;

Atyának s Szentléleknek is,

Most és örök idôkön át.


Sipos Domokos: Megszületett

Megszületett

Sipos Domokos

Megszületett.

Éjszaka volt és ragyogtak fenn a csillagok.

Én hiszem a szép csodát,

Hogy kedvéért kigyúlt egy égi lámpa

És jötte szûzen érte Máriát.

Megszületett.

És élt harminchárom évet.

Én hiszem a bús csodát,

Hogy kereszten halt, feltámadott

És elevenen a mennybe szállt.

Megszületett.


Szabó Endre: Karácsonykor

Karácsonykor

Szabó Endre

Mintha csak ma volna, úgy eszembe van még,

Az asztalnál körben ült a kis család,

Kint a vihar tombolt, oda-odaverte

Ablakainkhoz a zúzos rózsafát.

Fekete ruhájú, gyászló özvegyasszony

Magához vonta két árva gyermekét:

,,Mikor eltemettük szegény jó apátok,

Ilyen rút idô volt odakívül ép.''

Közelebb simultunk gyászoló anyánkhoz,

A két árva gyermek: kis öcsém meg én:

Nyugtalan szemekkel, néma félelemmel

Csüngtünk könnyben úszó, bús tekintetén.

-- De zördült a fenyô gyertya-fényes bokra,

A gyertyák fénye ránk víg derût vetett,

Szemeinkben a könny fénymosolyra vállott...

Oh, a gyermek szíve oly hamar felejt.

A karácsonyfánk csecsebecsés terhét

Kis öcsém csacsogva számolá nekem:

Én, mint az okosabb, megintettem ôt, hogy

Imádkozni kell most, komolyabb legyen.

Anyánk mosolyogva állott meg felettünk,

Összetett kezekkel mink letérdelénk...

Oh, e szeretettel teljes pillanatnak

Ma is érzem még áldó melegét!

Rég volt! Bár nagy idô nem volna az annak,

Ki az örömökbôl ki nem fogy soha,

De ah! annak a két árva kis fiúnak

Ez volt a legutolsó jó karácsonya.

Kis családjuk fészkét vihar tépte össze,

S üldözte ôket a bajok tengerén,

idegen szigetre menekült a testvér,

S messze tôle puszta partra estem én.

A karácsony estét most magamba' töltöm

Ülöm az emlékek fájó ünnepét...

Forró homlokom, ki megsimítsa, nincsen,

Arcom oly hideg, míg szemem könnyben ég.

Hallgatok sötétben... az utcák havában

Tomboló vihar, a tél ekéje szánt...

Ilyen rút idô volt odakívül éppen,

Mikor eltemettük szegény jó anyánk.


Szabolcska Mihály: Karácsony

Karácsony

Szabolcska Mihály

Egy nap meg egy este

Minden esztendôben:

Szeretném, ha király

Lehetne belôlem!

Ha nem is, ha nem is

Valami sokáig:

Karácsony estétôl

Karácsony napjáig.

Karácsony estéjén,

Hogy a csillag támad:

Kinyitnám aranyos

Gyöngyös palotámat.

Minden elhagyottat

Oda gyûjtögetnék,

Sápadozó árvát

Szárnyam alá vennék.

Ha koldus, ha bûnös:

Nagy birodalmamba'

Szeretô szó nélkül

Senki sem maradna.

Könnyet ahol látnék:

El azt sem kerülném,

Szép selyem kendômmel

Szépen letörülném!

... Karácsony estéjén

Minden esztendôben,

Szeretném, ha király

Lehetne belôlem!


Szalay Mátyás: Békesség a földön!

Békesség a földön!

Szalay Mátyás

Valamikor megsimogatta hajunk,

Mosolygó puha csókot adott

S elaltatott az édesanyánk.

Bohóka reménnyel elaludtunk,

Neszeltük az angyal szárnya-suhogását,

S Jézuska a karácsonyi álmok

Aranyesôjét hintette le reánk.

Ez az emlék a szívünk szelíd éke.

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Édesanyánktól elcsal az élet.

Magával visz a tengerviharokra

Az Isten-lelke-vezette sereg.

Hanem a vészben, a szélben

A lelkünk mélyén egy karácsonyi emlék

Szelíden az utunkba pereg...

Ez az emlék a szívünk örök éke,

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Valakit néha szíven fog a bánat

S a remény hídját nem verheti ki rajta,

Mert tenger a bánata, tenger...

Átsírja vele a világot, de hiába.

(Ki osztana könnyet, ki osztana tengert?)

S a karácsonyi Betlehem elôtt

Boldogan könnybelábad az ember.

Itt a vigasznak soha-soha vége!

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Valahol trónt emel a sötétség;

Tele van köddel, borúval a szív

S a hite romjaival a lélek.

És a ködön átsugárzik a csillag...

A jászol elôtt lekonyul a beteg fej...

Uram, könnyesen sírom a Hiszekegyet,

Itt hiszek, itt újra remélek...

Itt a vigasznak soha-soha vége!

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.

Várjuk-várjuk ezt az örök éjet,

Csillagos éjet, szentséges éjet,

Illatos lehellete mindig...

Minden fehér és minden aranyos,

És vágyó szívünket az angyaldalolások

Csöndes Emmanueli örömmel

Lassan tele-telehintik.

Ez az öröm a szívünk örök éke...

Glória, glória az égben az Úrnak,

A földön béke, béke.


Szappanos Márta Mária: Karácsony éjjelén

Karácsony éjjelén

Szappanos Márta Mária

Meg-nyilt az Ég!

Pehelyspórákban hullt a szeretet-fény,

Millió lámpa gyult

A sötétség titkos éjjelén.

Testet öltött s emberré lett

Az üdvöt sugárzó isteni lény,

S fehér gyolcsokban piheg, mint halvány

Rozsaszirom: a Szûz kebelén.

S gyult millió lámpatûz a sötétség éjjelén

S a föld minden zugába betört a lámpa-fény.

Ugy lángol azóta s patakzik szerteszet

Hogy kétezer év sem olthatta el forró sziv-tüzét.

E forró lávafénybôl

Harangot öntött a szeretet,

E harang zugástól megittasult a föld,

A szikla megrepedt,

S meg-megkondul ember szivednek

Elrejtett zugában, halkan, csendesen,

S igy szálldogál Karácsony éjjelen

A béke, s megszentelt szeretet.


Szegedi: Cantus Catholici: Az égbôl színméz

Az égbôl színméz

Szegedi: Cantus Catholici (1674) -- Harsányi Lajos

Az égbôl színméz csörgedez, a légben illat lengedez

Mozdul az ég, áll a csillag, ég kapui már kinyílnak.

Messiásunk születik ma.

Ó pásztorok, figyeljetek! Új dalt dalol angyalsereg:

Dicsôség a nagy Istennek! Békesség a jó embernek!

Messiásunk születik ma.

Felserkennek a pásztorok, a szívük hangosan dobog.

Viszik nyájuk kis bárányát, jámbor szívük színaranyát,

Kisded örömére.

Én is sietve elmegyek és elviszem a szívemet.

Aranyalma kis Jézusnak, néki adom ajándéknak.

Legyen övé mindörökre!


Szemlér Ferenc: Karácsonyra

Karácsonyra

Szemlér Ferenc

Foszlik a fény, fogy a hô,

közeledik az idô,

meg kell már születned!

Gyûlnek is a pásztorok,

igazodik száz torok

édes énekednek.

Nem tudjuk, hogy merre fog

jót jelentô csillagod

rôt egünkre kelni.

De a jászol barma vár

s három keleti király

készül útrakelni.

Az alázott s a szegény

sorsa sûrû éjjelén

jöttöd után reszket.

Nem lehet, hogy annyi test

s lélek vágyát félrevesd

és hogy ne szüless meg!

Vérben, vasban nevedet

rebegik a nemzetek,

suttogják a népek.

Vedd le róluk a sötét

égetô vasvesszejét,

ahogy megígérted!

Kezük még tán fegyveres,

de a szemük jelt keres,

jelt, ami segítsen.

Ó, ne hadd csalódniok,

szállj közéjük szép titok,

gyermekarcú Isten!

S mentsd meg, akit szeretünk,

gyermekünk és kedvesünk,

barátunk és vérünk

-- S ha majd Krisztus született

áldd meg ôsi szeretet,

minden ellenségünk!


Tarné Lévay Pálma: Karácsonyok

Karácsonyok

Tarné Lévay Pálma

Ó, ti fázó gyermek lelkek,

csodát váró kisgyermekek;

Gyertyácskákat gyújtogattok,

karácsonyfát díszítgettek.

Csodát váró kisgyermekek,

magatokat áltatjátok;

csodákat ti teremtetek

gyújtogatva gyertyalángot.

De ti, fázó gyermeklelkek,

csodákat csak teremtsetek:

gyújtsatok csak sok kis lángot,

melegítsék a világot.


Tollas Tibor: Fekete karácsony

Fekete karácsony

Tollas Tibor

Karácsonyéjen, a börtönmélyben

Utam újra hozzád vezet.

Harminc évig te jöttél hozzám,

S most Betlehembe én megyek.

Három királyok kincse után

Uram üres a két kezem.

Három koldusnak szegénysége,

Amivel hozzád érkezem.

Aranyaimat szerteszórtam,

Évek súlya a vállamon.

S tömjén helyett e tömött zsákban

Feketéllik a bánatom.

Királyaid csillag vezette

S nem állta útjuk senkisem.

Engem hét falon át hozott hozzád

Pirosló mécsem: a hitem.

Pásztorok útját angyalok mondták

S ki megtalál, az oly kevés.

Engem négy éve ûz utánad

Bús angyalod: a szenvedés.

Véresre jártam már a lábam.

Fagy járta át a csontomat.

Fáj az éhség és senkim sincsen

Rajtad kívül, ki befogad.

Sose vágytam így szeretetre,

Sose voltam ily elhagyott.

Zörgetek Uram, jajj eressz be,

A régi énem már halott.

Nem kérek fényes karácsonyfát,

Egy gyertyaláng elég nekem,

Ha kigyúl majd a te csillagod

Börtön felett a Betlehem.


Tollas Tibor: Fenyôk

Fenyôk

Tollas Tibor

t

i

tû

levelû

csend kupolái

örök-

zöld fenyvesek

a hó

alól is reményt szikrázni

csak zengjetek!

Isten nélküli istállók mélyén

ti ôrzitek a szárnyatok alá menekült

Kisdedet.

Túl: arasznyi ágaitok szalmazsákokba rejtve,

ha ôrök

elkobozzák, rabok szabad szívében nyit tovább!

Némán is hirdessétek e gyûlölet-rengetegbe':

csak a

szeretet

tehet

csodát.


Tompa Mihály: Karácsony estéjén

Karácsony estéjén

Tompa Mihály

Nem hallod-e? Kopogtat valaki...

Told hátra, édes anyjok, a reteszt!

Setét van künn, s erôsen fú, esik...

Ereszd be a szegény utast, ereszd!

Boldogtalan, kinek ma útja van,

S ott éri a szent est, hol idegen!

Csak erre, erre! bátran egyenest, --

A szó elég jókor lesz ide benn!

-- Ah, ifjú s vándor, mint a mi fiúnk!

Isten hozott, oldozd le saruid --

Jól ég a tûz, melengesd fel magad!

Szemközt fogott a csapkodó vihar,

Hajfürtöd a két orcádhoz tapadt!

Hja szenvedés az utas élte most...

Szél ostora s köd a kísérete,

Ember s hajlék öröm reája, kit

Éhes, vonító vad kísérgete.

-- Nem jársz-e künn te is, szegény fiam?

Elébb, elébb! Úgy hátra mért vonulsz?

Tied köztünk az asztalnál a hely,

Szerény tálunk mellett bor és kalács,

Elégülj meg, vidulj fel, s ünnepelj!

Vendégünk vagy, s szállást ad e fedél,

S alatta szél -- hideg, ne félj, hogy árt!

Megosztjuk, ami jót nyerénk -- veled,

Nyújtsd közelebb azt az üres pohárt...

-- Hol ünnepelsz te most, jámbor fiúnk?

Aztán beszélj, hadd halljam a szavad.

S hogy ifjú szívednek mily álma van?

Nagy cél után kellett eredned -- a

Széles világnak ily fiatalon!

Élnek-e még szüleid, a kiket

Úgy érdekel szerencséd és bajod?

Hazafelé fordul-e már utad,

Vagy a tieid még messzebb hagyod?

-- Miként az a mi kedves, rossz fiúnk!

Mert úgy van az! oly balga a szülô:

Hogy a fiak serdült korára vár.

Akkor kiszállnak... S árván marad

Üres fészkében az anyamadár.

Bár szüntelen fáj, fáj... ilyenkor ont

Az a hiány legkeserûbb könnyüt:

Midôn az édes vagy szent alkalom

Nagyot, kicsinyt a háznál egybegyûjt...

-- Mikor térsz meg mi várva várt fiúnk?

Mikor telnek be édes álmaink...?!

Úgy lenne majd végóránk is nyugodt...

De ím éjfélt üt -- a hívô világ

E nagy s dicsô ünnepre eljutott:

Hogy reggel új, szent érzések között

Hallgassuk a váltság örök szavát:

Hajtsuk fejünket nyugalomra most,

Jer, a vetett ágy vár... jó éjszakát!

-- Jó éjszakát, mi szeretett fiúnk!


Tóth Árpád: Karácsonyi emlék

Karácsonyi emlék

Tóth Árpád

Itt volt, elment a szép karácsony,

S amíg itt volt, jó koszton éltünk,

Cukron, fügén, mákos kalácson.

Hozott diót, mogyorót, smukkot,

Új százkoronás is volt nála,

De errôl alig szólt egy kukkot.

Hogy a pénzügy is derût öltsön,

Adott az osztrák - magyar banknak

Húsz koronát -- aranyban! -- kölcsön.

És hozott új választó-listát.

Mely szerint csak Lukács szavazhat,

S megválaszthatja Tisza Pistát.

A Béke is, e bús egyénke,

Jött volna vele, ám egy hídon

A strázsa belelôtt szegénybe.

Örült Prohászka is Prizrendbe,

Az udvarias szerb kormánytól

Egy sérvkötôt kapott prezentbe.

Szóval a karácsony sok kincsét

Megkaptuk és ami a legfôbb,

Megszûnt a fûtôanyag-inség.

Ez üdvöt zengem el ma számmal:

Egész télen fûthetünk majd

Egy-egy dús -- karácsonyi számmal!


Túrmezei Erzsébet: Gyertya

Gyertya

Túrmezei Erzsébet

Kis karácsonyfagyertya. Szép fehér.

Felül törött. Talán semmit se ér.

A belén észrevenni már, hogy égett.

S én mégse dobom el mint semmiséget.

Nézem, elémbe állítom,

Majd a kezembe' forgatom.

A cirádáit, ferdeségét,

törött voltát, sok betegségét

mind tudom már, mind ismerem.

Igénytelen, értéktelen.

Szépsége, ékessége, ára

nincs semmi. Mégse dobom el.

Félreteszem karácsonyfára.

Majd a lángjába néz szemem,

s nem lesz nekem

igénytelen, értéktelen.

Sok betegsége, ferdesége,

törött volta nem semmiség-e,

ha ott lobog az ágon,

s vezérlôm, világom,

útmutató fény Betlehem felé?

Tekintetem sugarát issza,

lelkem száll századokon vissza:

a nagy csodát csodálja újra

és megremeg belé.

Magában semmi. Félredobnám.

De ha zöld fenyôrôl ragyog rám,

a szívem fölviszi az égig,

az eget meg lehozza hozzám.

Kezembe' forgatom, nézegetem,

s valami egyre azt súgja nekem,

hogy ez a kis gyertya az életem.

Görbe, törött, beteg.

Valami, amit senki nem keres,

mert észrevenni nem is érdemes.

Végigélni se volna érdemes,

ha nem lenne karácsony...

ha ki nem gyúlhatnék sokadmagával

karácsonyesti csodálatos fákon...

ha Betlehem felé utat mutatva,

nem ragyoghatna, nem világolhatna,

végigélni se volna érdemes.

De van karácsony, s én úgy szeretem

kis gyertyaéletem.

Ameddig karácsonyra vártam,

értelmét, célját soká nem találtam.

Míg egy szép angyalénekes,

halk estén Betlehembe értem,

s fel nem ujjongtam: ,,Most már értem,

Most már tudom, miért is élek

ezen a nagy sötét világon:

hogy világítson kicsi gyertyalángom

elôre, Betlehem felé

és megváltatlan, Megváltóra váró,

sok emberszív dobbanjon meg belé.''

Kis karácsonyfagyertya. Szép fehér.

Felül törött. Talán semmit se ér.

De ha zöld fenyôrôl ragyog rád,

a szíved felviszi az égig,

az eget meg lehozza hozzád.


Túrmezei Erzsébet: Kérdez a gyermek

Kérdez a gyermek

Túrmezei Erzsébet

,,Ott fenn lakott a csillagok felett,

de amikor karácsony este lett,

Lejött a földre, mint kicsiny gyerek.

És ó, a hidegszívû emberek!

Kis istállóban kellett hálnia.

Szalmán feküdt Ô, az Isten Fia.

Elhagyta érettünk az egeket.

Ugye-e, apukám, nagyon szereted?''

Az apa nem szól. Olyan hallgatag.

De a kis kedvenc nem vár szavakat,

Odaszorítja vállára meleg,

kipirult arcát, s tovább csicsereg.

,,Kicsiny gyermek lett, gyenge és szegény,

és ott aludt az állatok helyén,

szûk istállóban. Nem is érthetem.

Milyen meleg ágyacskám van nekem,

pedig csak a te kis lányod vagyok.

S Ô, Isten Fia, Ô, a legnagyobb,

szalmán feküdt, amikor született.

Ugy-e, apukám, nagyon szereted?''

Kint csillagfényes hideg este... tél...

Bent apja ölén kis leány beszél.

,,Ott se nyughatott szalma-fekhelyén.

Futniuk kellett éjnek-éjjelén.

Halálra keresték a katonák.

Menekültek a pusztaságon át.

Milyen keserves útjuk lehetett.

Ugy-e, apukám, nagyon szereted?''

Az apa leteszi a gyermeket.

,,Ugy-e, szereted? Ugye, szereted?''

Nem bírja már, el kell rohannia.

A jászolban fekvô Isten Fia

karácsonyesti képe kergeti.

Feledte és most nem feledheti.

Most a szemébôl könnyre-könny fakad.

Most vádakat hall, kínzó vádakat.

Elmenekülne még, de nem lehet.

Most utolérte az a szeretet.

S míg a szívébe égi béke tér,

mintha körül a hólepett, fehér

tetôk, utak felett távol zene,

angyalok tiszta hangja zengene

szívet szólongató, szép éneke:

,,Szegény lett érted. Ugy-e, szereted?''


Tûz Tamás: Késô karácsonyok

Késô karácsonyok

Tûz Tamás

Kezdetben voltak már a végsô dolgok,

alfa és ómega már összeért,

Jézuska lába szalmaszálba bomlott,

gyermekszeme meglátta már a vért,

amely Heródes késeirôl csorgott.

Az elsô karácsonyon is csikasz

farkasok bújták már az erdôt-bokrot

s az elveszettnek nem termett vigasz.

De volt Messiás, betlehemi csillag,

várták a szabadító hírnököt,

volt báránybégetés és szénaillat,

Mária szeme fényben tündökölt.

Így van ma is késô karácsonyunkon:

lobogó gyertyák és kemény padok,

ha zúg a szél is kint s akármi súly nyom,

én akkor is aranykort álmodok.


V. M.: Karácsony elôtt

Karácsony elôtt

V. M.

Álmodozó gyermek, bús, koravén kamasz:

késôn jött, soká volt vélem a hû tavasz...

Hosszú is, boldog is! Jaj, ma tudom: messze

míg les a Vég, hogy a Voltat is temesse...

Nem láttam kalászos, férfi-derûs nyarat,

a gyümölcsös ôsz is valahogy kimaradt...

Tavaszból egyszerre rámszakadt a telem;

ki gyerek volt tegnap, vén lett az hirtelen.

Ki tán sosem vetett, sohasem aratott,

Ki ütközet elôtt fegyvert már lerakott,

ki futott élettôl, kitôl futott élet:

májusból egyszerre decemberre tévedt.

Nagy sóvárgó szemben sosem-voltak álma...

Nem hozott semmit se, most hogy Eléd állna

e tegnapi gyermek derengô barlangba:

csak papírcsomó s kusza firka rajta.

Hófehér vén fejjel bamba fájó gyermek

egyszerre, hogy-hogysem, karácsonynál termett!

Arany-tömjén-mirrhán, életre-gyûlt kincsen

jönnek ide mások... Nézd el: semmim sincsen!

Csak úgy bebotlottam, csak úgy: nem hívottan.

Áprilisból, lásd: egy folytába' futottam...

S ki semmit se hozott, mindent akar Tôled:

hetven év ûrjét, hogy Magaddal betöltsed!

Arany, ezüst, angyal: telítve Karácsony!

Ide tévedt gyermek végre csodát lásson!!


Varga Andrásné Kovács Ilus: Karácsonyvárás 1949-ben

Karácsonyvárás 1949-ben

Varga Andrásné Kovács Ilus

Kicsi Jézus, tiszta szívek hófehér királya

Hozzád esdünk, hallgasd meg, mi az igaz lelkek álma...

Kopogtass be, minden szív bezárt ajtaján

Oh, -- hozzd le, a Szeretet, s a Béke tündöklô sugarát,

Hogy a Te szegényes, -- de csodásan fenséges világra jöttödnél,

S az égbôl hozott, mennyországi szikra isteni fényénél

Találjon végre Rád, -- s egymásra, -- ez a maga esze után,

Vesztébe rohanó, nélküled elhagyott, --

(Sokat szenvedett), árva Emberiség!...


Várad, 1566: Jer, mindnyájan örüljünk

Jer, mindnyájan örüljünk

Várad, 1566

Jer, mindnyájan örüljünk, és szívünkben vigadjunk,

Mert született Úr Jézus nekünk.

Kit az Atya Úr Isten, könyörülvén emberen,

Elbocsájta teljes idôben.

Ô életnek adója, Szívek vigasztalója,

Lelkünk megvilágosítója.

Azért jöve, hogy éljünk, Isten kedvébe essünk,

Érdemébôl kegyelmet nyerjünk.


Wass Albert: Karácsonyi versek I.

Karácsonyi versek I.

Wass Albert

I.

Bajorerdô. Zimánkós fenyvesekbôl

elôoson a téli szürkület.

Gunnyasztó házak ködrongyokba bújva

koldus szatyorban gondot gyûjtenek.

Egy vonat sípol messze valahol.

Fulladtan vész el fák között a hang.

Sóhajt az erdô. Csönd. Valahol messze

kísértethangon fölsír egy harang.

Olyan este ez is csak, mint a többi:

olyan a színe, nyirkos ködszaga.

Pedig valahol szent titokpalástban

csodát takargat ez az éjszaka...!

Angyalok húznak a világ fölött.

Hírét hozzák, hogy földre szállt a béke!

Megszületett az Igazság, a Jóság,

akit úgy vártunk: megszületett végre!

Keresik régen bölcsek és királyok,

papok, költôk és koldusok.

Világmegváltó konferenciák

várják jöttét és fényes trónusok!

Megérkezett. Bámulják bamba szemmel

barmok, cselédek, pásztorok.

Talán van olyan is, aki letérdel

s valami együgyû imát motyog.

A jászol fölött fölragyog egy csillag,

néhány angyal és gyermek énekel...

Szelíden száll az ének és a pára

szurtos ólból a fényes égre fel...

Aztán a barmokat itatni hajtják.

A hajnal megnyergeli rôt lovát

és robotos nyomán a szürke élet

megy úgy, mind eddig, megy tovább.

Mintha nem történt volna semmi sem.

Meresztgetik szemeiket a kandik:

királyok, bölcsek, költôk, hadvezérek...

amíg lassan a csillag is kialszik.

A zord-sötét zimankós fenyvesekbôl

elôoson a téli virradat.

Ködrongyokban gunnyasztanak a házak

s vacognak vedlô gondjaik alatt...

(Plarnhof, 1945. Karácsony)


Wass Albert: Karácsonyi versek II.

Karácsonyi versek II.

Wass Albert

II.

Elindul újra a mese!

Fényt porzik gyémánt szekere!

Minden csillag egy kereke!

Ezeregy angyal száll vele!

Jön, emberek, jön, jön az égbôl

Isten szekerén a mese!

Karácsony készûl, emberek!

Szépek és tiszták legyetek!

Súroljátok föl lelketek,

csillogtassátok kedvetek,

legyetek ujra gyermekek

hogy emberek lehessetek!

Vigyázzatok! Ez a mese

már nem is egészen mese.

Belôle az Isten szeme

tekint a földre lefele.

Vigyázzatok hát emberek,

Titeket keres a szeme!

Olyan jó néha angyalt lesni

s angyalt lesve a csillagok közt

Isten szekerét megkeresni.

Ünneplôben elébe menni,

mesék tavában megferedni

s mesék tavában mélyen, mélyen

ezt a világot elfeledni.

Mert rút a világ, fekete.

Vak gyûlölettôl fekete.

Vak, mint az emberek szeme:

az égig sem látnak vele.

Pedig az égbôl lefele

porzik már Isten szekere!

Minden csillag egy kereke,

ezeregy angyal száll vele,

az Isten maga száll vele

és csillagtükröt nyujt felénk,

mesetükröt, a keze.

Szent tükrébe végre egyszer

Pillantsatok tiszta szemmel,

tiszta szemmel, Istenszemmel

milyen szép is minden ember!

Minden ember szépségtenger

s mint a tenger csillagszemmel

telve vagytok szeretettel...!

Tagadjátok...? Restellitek...?

Elfordulnak fejeitek...?

Megvakultak szemeitek...?

Szépségteket, jóságtokat

nem érzitek, nem hiszitek...?

Csillaggyertyák fénye mellett

Isten elé nem viszitek...?

Akkor bizony rútak vagytok,

szégenyek és vakok vagytok,

ha szépek lenni nem akartok.

De még így is, szegényen is,

rútan, vakon, mégis, mégis

Isten gyermekei vagytok!

Rátok süti fényes szemét,

elindítja fényszekerét,

jó emberek játékszerét.

Milyen kár, hogy áldó kezét

nem érzitek, nem nézitek

s nem hiszitek már a mesét.

A rút világnak gondja van,

minden embernek gondja van,

a sok angyalnak mind gondja van

s az Istennek is gondja van,

mert mindenekre gondja van.

S így múlik el a szép s a jó

az ember mellôl, nyomtalan.

(1946)


Zsitvay Tibor: Magyar gyermek imája

Magyar gyermek imája

Zsitvay Tibor

Kis Jézuska, kérve kérünk,

Tégy miértünk nagy csodát!

Rabláncot hord annyi vérünk,

És nem bírja már tovább.

Nyújtsd kezecskéd csak feléje,

Szólj csak egy szót, édeset,

S magyar népünk szerencséje

Boldogabb lesz, fényesebb!


Ady Endre: A Jézuska tiszteletére

A Jézuska tiszteletére

Ady Endre

A született Jézus,

Ez igézetes gyermek,

Áldja meg azokat,

Kik a szívünkbe vernek

Mérges szuronyokat.

Áldassanak bennünk

A kifeslett vér-rózsák:

Bánat, kín, szenvedés,

Mert Jézus volt a Jóság

S a nagy, szent türelem.

Csengessünk csengôkkel,

Szeressünk szeretettel,

Örüljünk, ha sírunk,

Ha ránk tör minden ember

S ha álul bántatunk.

A született Jézus

Született így s kívánta,

Hogy ez legyen az üdv:

Minden hívság kihányva

Életünk gömbibôl.


Ady Endre: A karácsony férfi-ünnep

A karácsony férfi-ünnep

Ady Endre

Betlehem, a te hajnalod

Férfi-hajnal volt. S férfi-bánat,

Hogy fia fogant Máriának.

Mienk az arany, myrrha, tömjén

S a nagy fájó gondolatok.

Mienk az élet s kötelez:

Kisded-sírás velünk veszekszik,

A nagy Titok fejünkre fekszik.

Óh, testvérek, miénk az élet,

Bennünket bíztat és sebez.

Óh, élni bús és élni szép:

Áldott az, aki befogadja.

Ma, akinek van édesanyja,

Hím testvérem borulj elébe

S csókold meg sírva a kezét.


Ady Endre: A lelkem Kánaán-magvai

A lelkem Kánaán-magvai

Ady Endre

Majd elmulnak ezek a remegések,

Lesz az Életnek cukros bora,

Majd zúgni fog kis templomban az ének,

Havas karácsony s Úr-vacsora

És rigmusos gyermekek jönnek.

S tán árka lesz ennek a vád-özönnek,

Gyôztesre szárad ázott szárnyam

S eljön, hogy majd csak azt kivánjam,

Ami beteljesedhetik

S hogy újból és fentujjongva akarjak.

Majd galambok lesznek a lomha varjak,

Finom nô-testek, remegôsek

Várják vágyón, hogy lepleiktôl

Szabadítsam meg ôket

És nagyon sokan szeretnek ismét

S én sokakat fogok nagyon szeretni.

Szent szántásba akkor fogom majd vetni

Lelkem Kánaán-magvait,

Melyek ma még, jaj jaj, rohadnak.

Dicsô leszek s örülni fogok

Mindennek és magamnak

S a földnek, melybe áldott, bô markom

Hitet, jövendôt, örömet hintett:

De ha nem igy lesz, az is mindegy.


Ady Endre: A nagyranôtt Krisztusok

A nagyranôtt Krisztusok

Ady Endre

Esô után a buja gombák

S mint Florencban a májusi virágok,

Úgy születnek szent garmadával

Mostanában az új és új világok.

A Bibliának egy világa

Milyen lassu, tétova kézzel készült

S ma egy-egy új világ mily készen

Ugrik ki terhes, tüzes emberészbül.

Bethlehem híres csillagának

Híre maradt csak, se hamva, sem üszke,

De ezernyi fényes csillagra

Az ember-agy lobogóját kitûzte.

Az Élet egy elgondolása,

Egy dal, melytôl egy csúf óránk megszépült,

Teremtés volt a lelkeinkben,

Újra-újra egy-egy új világ épült.

Repülô, lármás gépmadárnak

Istenkisértô, bátor, büszke szárnya

Vallja: Emberé a teremtés

S Isten csak egy megócskult koronája.

S mert halhatunk bármelyik percben

S célunk mégis az örökkévalóság,

Minden igaz ember ezért hôs

S az emberszívben van a legtöbb jóság.

Tömjénbûzös, gaz korszakokban,

Mikor öltek, raboltak Krisztus-hitben:

Akkor is az Emberben maradt meg

Egyedül és legtisztábban az Isten.

S az emberszívben mind tisztábbak,

Boldogabbak, kedvesebbek a lángok

S miket teremt a vágyó ember,

Egyre szebbek az új és új világok.

Egyre erôsebb a nagy Szándék,

Hogy az Istent ne szavakban vitassák,

De adassék meg az Embernek

Itt a Földön minden szépség, igazság.

Egyre többen hisszük és valljuk:

Kenyér jár nekünk a ránk-dobált kôért

S nem-magunkért mind többen küzdünk:

A leendôkért, az ékes Jövôért.

Érezzük növekvô lelkünkben

A Lehetetlent legyôzô hatalmat

S hogy egykor eggyé egyesülnek

Az új világok, az új birodalmak.

Egy lesz majd millió világból,

De ez az egy minden örömmel teljes

S ez a szegény Siralom-Völgye

Mindenkinek kedves, jó lakóhely lesz.

Kik most élünk, mink is örüljünk,

Bár utódinknak fog Mennyország jutni,

Ez a miénk sziveink által,

Bennünk ragyog, él, mert mi gondoltuk ki.

*

Karácsony van, Krisztusok járnak,

Nagy hadakban és nagyranôtt Krisztusok,

Zengjen a dalod, szent Forrongás

S te nagy Egy-Világ, zengjen a himnuszod.


Ady Endre: A téli Magyarország

A téli Magyarország

Ady Endre

Magyar síkon nagy iramban át

Ha nyargal a gôzös velem

Havas, nagy téli éjjelen,

Alusznak a tanyák.

Olyan fehér és árva a sík,

Fölötte álom-éneket

Dúdolnak a hideg szelek.

Vajjon mit álmodik?

Álmodik-e, álma még maradt?

Én most karácsonyra megyek,

Régi, vén, falusi gyerek.

De lelkem hó alatt.

S ahogy futok síkon, telen át,

Úgy érzem, halottak vagyunk

És álom nélkül álmodunk,

Én s a magyar tanyák.


Ady Endre: Békesség ünnepén

Békesség ünnepén

Ady Endre

Békesség most tinéktek, emberek.

Övendezzél, derék világ,

Hangozzatok, jámbor legendák,

Zsolozsmák, bibliák, imák.

Kicsi gyertyák, lobogjatok föl,

Bóduljunk tömjénnek szagán!...

Szép dolog ez!... Így kell csinálni

Minden karácsony-éjszakán...

Hejh, szép az istenes legenda,

A csillag, a jászol, az élet,

Ki lehetne még vele húzni

Talán még néhány ezer évet...

Békesség hát néktek, emberek,

Örvendezzék a vak, a béna:

A jászol benne van a legendában

S a jászolban benne a széna...

Különben is az élet csupa vígság,

Útvesztôkbôl csillag vezet ki,

A pásztorok és bölcs királyok

Szinte futnak - egymást szeretni

S a betlehemi félhivatalosban

Miként egykor meg vala írva:

Mindenkit jászolánál várja

Az arany, a tömjén, a mirrha...

Örvendezzél, derék világ,

Harsogjatok, jó, égi villik,

Örvendezzél, derék világ,

Te meg vagy váltva tudniillik.

Lobogj, kis gyertya! Meg nem árthat

Ennyi kis fény tán a világnak.

Odakint szörnyû nagy a kétség,

Odakint szörnyû a sötétség.

Odakint szörnyû vaksötétben

Sirály sikoltoz, vércse vijjog,

Bagoly huhog, kóbor eb szûköl...

Odakint valami nagy titkot

Rejteget a sötét világ,

Jó lesz mormolni szaporábban

A szent zsolozsmát, bibliát.

A föld könnyektôl terhesült meg

S a terhesült föld ing, remeg,

A vajudó kínnak gyümölcse

Nem lehet más, csak szörnyeteg...

Ami sóhaj, nyögés, kín, szenny volt

És rettentett a földgolyón,

Vad orkánban kitörni készül,

Világot törve, rombolón,

Évezredes tragédiának

Bosszuló vége fenyeget,

Vad-éhesen, vad harcra készen

Állnak iszonyú seregek...

A Messiást nem várják immár,

Nem kell többé a Messiás,

Hazug a megváltás meséje,

Szentségtelen a szentirás,

Hazug minden, amit az ember

Évezredekkel istenné tett,

Csak egy igazság - közös jussú

S egyenlô végû - ez az: élet...

Ám ne nézz ki az éjszakába,

Örvendezzél, derék világ,

Hangozzatok, jámbor legendák,

Zsolozsmák, bibliák, imák,

Ne halljátok a föld-dübörgést,

Menjen tovább a szürke élet,

Közelg a földi végitélet...

Addig lobogj csak, kicsi gyertya,

Harsogjatok csak, égi villik,

Örvendezzél, derék világ,

Te meg vagy váltva tudniillik.


Ady Endre: Egy jövendô karácsony

Egy jövendô karácsony

Ady Endre

Jön a Karácsony fehéren

S én hozzám is jön talán majd

Valaki a régiekbôl.

Csöndesen lép a szobámba

S én köszöntöm: ,,Béke, béke.''

A küszöbön sápadt orvos.

És szorongva szól a vendég:

,,Ma Karácsony van, Karácsony,

Emlékszel a régiekre?''

És bámulva és vidáman

És kacagva mondom én majd:

,,Ma Karácsony van, Karácsony.''

És szorongva szól a vendég:

,,Valami tán fáj a múltból?''

Megmozdul a sápadt orvos.

És bámulva és vidáman

És kacagva mondom én majd:

,,Hiszen én még sohse éltem.''

És hörögve mondom én majd:

,,Ki a szobámból, pogányok.''

Döng az ajtóm és bezárul.

És hörögve mondom én majd:

,,Hiszen én meg se születtem.

Karácsony van, száll az angyal.''

És a nagy, szomorú házban

Zsoltárokat énekelve

Hajnalig várom az angyalt.


Ady Endre: Egy megíratlan naplóból

Egy megíratlan naplóból

Ady Endre

dec. 25.

Itt jött rám a Karácsony,

Rám, a kesely arcú pogányra,

Itt jött rám a Karácsony,

Gyermekségem falujában

S azt hitte, hogy megtérít,

Hogy szépen visszaingat.

dec 26.

Talán-talán jobb volna

Mégiscsak visszaesni,

Betegen is a Krisztust,

A régi Krisztust keresni.

Talán-talán jobb volna,

Mint lelkem keserülni:

Krisztus elôtt, templomban,

Úgy, miként régen, leülni.

Talán-talán jobb volna

Most a faluban, itten,

Fájó haraggal szólni:

Hajh, mégiscsak élsz te, Isten.

dec. 27.

Ez már nem is Karácsony

S kinek mi köze hozzá,

Embernek vagy Istennek,

Hogy én mint fogok élni,

Vagy én mint fogok halni?

Békesség az Istennek,

Békesség az embernek,

Békesség a halálnak,

Békesség mindeneknek,

De nékem

Maradjon a háborúság.

(1908)


Ady Endre: Ének karácsony ünnepén

Ének karácsony ünnepén

Ady Endre

Ma a bilincses millióknak

Éhnyavalyás, kínos élete gyászol

S újra megátkoz téged,

Csalárd legenda, betlehemi jászol,

Hazug fölkentség, ál szeretet.

Ma sem hiszünk a pásztoroknak,

Sem a prémbundás, víg örvendezôknek,

Sem a vezér-csillagnak,

Csupán mi saját, szomorú erônknek,

Mely megfeszíttetett igazán.

Ma a sírokat bontogatjuk

S minden léptünknél átok-sírok nyílnak,

Melyekbe, hajh, becsalta

Hazug fénnyel a betlehemi csillag

A Szeretet hiszékenyeit.

Ma hóhéraink Jézusához

Hallelujázni nem vihetnek minket,

Megmutatjuk egymásnak

Gyûlölet-szító, nehéz sebeinket

S bosszura hívjuk a szíveink.

Ma bús fejünk álomra hajtván,

Enyhet álmodunk: piros bosszú népe

Kél iszonyú rajban

S lép a Krisztus-hydra ezer fejére,

Megfizetni vad századokért.

Ma is Gyülöletet ünneplünk,

Miként tegnap, holnap és újra-újra,

Gyülöletet és Harcot,

Míg új Karácsony jelét ki nem gyujtja

Az egész Földön a mi szivünk.


Ady Endre: Karácsony -- Harang csendül...

Karácsony -- Harang csendül...

Ady Endre

I.

Harang csendül,

Ének zendül,

Messze zsong a hálaének

Az én kedves kis falumban

Karácsonykor

Magába száll minden lélek.

Minden ember

Szeretettel

Borul földre imádkozni,

Az én kedves kis falumban

A Messiás

Boldogságot szokott hozni.

A templomba

Hosszú sorba'

Indulnak el ifjak, vének,

Az én kedves kis falumban

Hálát adnak

A magasság Istenének.

Mintha itt lenn

A nagy Isten

Szent kegyelme súgna, szállna,

Az én kedves kis falumban

Minden szívben

Csak szeretet lakik máma.

II.

Bántja lelkem a nagy város

Durva zaja,

De jó volna ünnepelni

Odahaza.

De jó volna tiszta szívbôl

-- Úgy mint régen --

Fohászkodni,

De jó volna megnyugodni.

De jó volna, mindent,

Elfeledni,

De jó volna játszadozó

Gyermek lenni.

Igaz hittel, gyermek szívvel

A világgal

Kibékülni,

Szeretetben üdvözülni.

III.

Ha ez a szép rege

Igaz hitté válna,

Óh, de nagy boldogság

Szállna a világra.

Ez a gyarló ember

Ember lenne újra,

Talizmánja lenne

A szomorú útra.

Golgota nem volna

Ez a földi élet,

Egy erô hatná át

A nagy mindenséget.

Nem volna más vallás,

Nem volna csak ennyi:

Imádni az Istent

És egymást szeretni...

Karácsonyi rege

Ha valóra válna,

Igazi boldogság

Szállna a világra.


Ady Endre: Karácsony -- Ma tán a béke...

Karácsony -- Ma tán a béke...

Ady Endre

Ma tán a béke ünnepelne,

A Messiásnak volna napja,

Ma mennyé kén' a földnek válni,

Hogy megváltóját béfogadja.

Ma úgy kén', hogy egymást öleljék

Szívükre mind az emberek --

De nincs itt hála, nincs itt béke:

Beteg a világ, nagy beteg...

Kihült a szív, elszállt a lélek,

A vágy, a láng csupán a testé;

Heródes minden földi nagyság,

S minden igazság a kereszté...

Elvesztette magát az ember,

Mert lencsén nézi az eget,

Megátkozza világra jöttét --

Beteg a világ, nagy beteg...

Ember ember ellen csatázik,

Mi egyesítsen, nincsen eszme,

Rommá dôlt a Messiás háza,

Tanítása, erkölcse veszve...

Oh, de hogy állattá süllyedjen,

Kinek lelke volt, nem lehet!...

Hatalmas Ég, új Messiást küldj:

Beteg a világ, nagy beteg!...

(1899)


Ady Endre: Kató a misén

Kató a misén

Ady Endre

Pompás, fehér Karácsony-éjen

Kidobta a szikrázó hóba,

Kidobta a havas semmibe

Magzatját a papék Katója.

Aztán Kató, a kis cseléd-lyány,

Szédülve, tántorogva, félve,

Ahogy illik, elment maga is

Éjféli, szent, vidám misére.

Kató gazdája, az izmos pap

S falusi nyája énekelnek:

'Dicsértessék az egek ura,

Hogy megszületett az a gyermek,

Az a gyermek, ott Betlehemben.'

Kató fölsír a papi szóra

S az a gyermek, a betlehemi,

Könnyezve tekint le Katóra.


Ady Endre: Kis, karácsonyi ének

Kis, karácsonyi ének

Ady Endre

Tegnap harangoztak,

Holnap harangoznak,

Holnapután az angyalok

Gyémánt-havat hoznak.

Szeretném az Istent

Nagyosan dicsérni,

De én még kisfiú vagyok,

Csak most kezdek élni.

Isten-dicséretére

Mégis csak kiállok,

De boldogok a pásztorok

S a három királyok.

Én is mennék, mennék,

Énekelni mennék,

Nagyok között kis Jézusért

Minden szépet tennék.

Új csizmám a sárban

Százszor bepiszkolnám,

Csak az Úrnak szerelmemet

Szépen igazolnám.

(Így dúdolgattam én

Gyermek hittel, bátran

1883

Csúf karácsonyában.)


Ady Endre: Virágos karácsonyi ének

Virágos karácsonyi ének

Ady Endre

Óhajtozom el a Magasságba,

Nagy a csúfság idelenn,

De van Karácsony, Karácsony,

Istenem, én Istenem

S ember-vágy küldte Krisztusunkat.

Két gerlicét vagy galamb-fiókát,

Két szívet adnék oda,

Hogyha megint vissza-jönne

A Léleknek mosolya

S szeretettel járnánk jászolhoz.

Krisztus kivánata, Megtartóé,

Lázong át a szívemen,

Mert Karácsony lesz, Karácsony,

Istenem, én Istenem,

Valaha be szebbeket tudtál.

Óhajtozom el a Magasságba

Gyermekségemben kötött

Minden szûzséges jussommal,

Mert az emberek között

Nem így igértetett, hogy éljek.

Követelem a bódító álmot,

Karácsonyt, Krisztus-javat,

Amivel csak hitegettek,

Amit csak hinni szabad,

Csúfság helyett a Magasságot.

Lábainknak eligazitását

Kérem én szerelmesen,

Karácsony jöjjön, Karácsony

És száz jézusi seben

Nyiladozzék ékes bokréta.


Alföldi Géza: A tél

A tél

Alföldi Géza

Tél. Nagyapám hogy szerette

a csillogó havat.

Gyermekkedvvel nézte.

A hó megérezte,

s hálás volt érte.

Hálás, mert egy bánatos karácsony este,

mikor a vér agyát eszméletlenre verte,

s elesett,

úgy találtam rá

a hó felett,

hogy a láb magas hó

karjába vette,

s hogy meg ne üsse

élet-marta testét,

puha párnának aláterítette

millió legszebb ezüst hópehelyke

ragyogó szemét.


Alföldi Géza: Áldás! Béke! Húgomasszony!

Áldás! Béke! Húgomasszony!

Alföldi Géza

Áldás! Béke! Húgomasszony!

Hallom, hogy az éjjel,

Sákok népe gazdagabb lett

Egy kis csemetével.

Szomorú, hogy istállóban

Szakadt rád az este,

Sákok népét Ata-Tenünk

Nagyon megkereste.

Én magam is véred vagyok,

Szolga itt e házban,

Eljöttem, hogy kis porontyod

Elsôk között lássam.

Megkéstem bár, a pásztorok

Elôttem itt jártak,

Hadd kívánjak sok szerencsét

Ennek a családnak.

Áldás legyen kisfiadon,

Áldás legyen rajtad,

Legyen néktek boldogság és

Öröm ez a magzat!

Aranyozza napjaitok,

Nevelgesse nagyra

Csöndben alvó kicsi testét

Anyja óvó karja.

Mutassad már, öreg Ond-úr,

A zsidónál pásztor,

Reggeltájban könnyes szemmel

Beszélt e csodáról.

Azt mondta, hogy születését

Csillag jelentette,

Ôsi jóslat szerint hát a

Szabadítónk lenne.

Jaj, de édes, kicsi keze,

Milyen kicsi lába,

Csak hogy öreg, könnyes szemem

Mosolygását látta.

Van egy öreg, kopott bundám,

Hull a szôr is róla,

Elhoztam, hogy legyen egy jó

Meleg takarója.

Nincs egyebem, egy kis túrót,

Egy kis tejfölt hoztam,

Fogyassza el, húgomasszony,

Egészséggel nyomban.

Addig én majd totojgatom,

Mintha enyém volna,

Adja ide, édes lelkem,

Szúvas vén karomba.

Hogy idejött, nem is sírt fel,

Hogy nevet a szentem!

Azt mondja, hogy: Sákok népe,

Szebb jövôd jelentem.

Ô lesz biz a szabadítónk,

Ô az, akit várunk,

Hogy segítsen, Ata-Tenhez

Szent szavú tolmácsunk.

Szegény fiam, ha te tudnád,

Mi sors vár még arra,

Aki itt e földön ma az

Igazat akarja!?

Megszülettél, Tenünk küldött,

Legyen érte áldott,

Váltsd meg ezt a bûnben úszó

Megrothadt világot.

Legyen lelked világosság,

Szavad bátran zengjen,

A Te szódra vár ma minden

Földön és a mennyben.

Dicsôség a nagy Ôs-tennek,

Hogy elküldött végre,

Sákok népe s minden népek

Örök dicsôsége.

(Teising, 1955. XII. 18.)


Alföldi Géza: Ha nálunk született volna...

Ha nálunk született volna...

Alföldi Géza

Népszámlálás volt Betlehemben, --

így szól a Karácsony története, --

s akkor született meg egy istállóban

az Úr egy Fia, -- Mária Gyermeke...

Nem volt, ki szállást adjon nékik.

Barmok lehelték rá a meleget.

Nem volt egy pólyája, egyetlen takarója,

Meséli a monda... Mert ott született!

De Cegléden, vagy Kecskeméten,

a Hortobágyon ha született volna,

az elsô Karácsony igaz történetérôl

így szólna ma a bibliai monda:

... Rozál épp az udvart seperte.

János meg a jószágnak almozott.

A kis Péterke az öreg kandúrral játszott.

A Puli, az meg hátul kalandozott.

Akkor ért a ház elé József.

Jó tejszagot lehelt a méla csönd.

Mária, fáradtan, alig vonszolta magát

S a kerítésen át József beköszönt.

Rozál fogadta hangos szóval:

-- Mi szél sodorta erre kendteket? --

-- Törvénybe mennénk. De beteg lett az asszony

s pihenni kéne, mert -- ránk esteledett.

Kerestünk födélt a korcsmában.

De szállást a bérlôje nem adott.

Hej pedig az asszony az utolsóban van már,

de hiába -- nincs pénz, mert szegény vagyok...

Már istálló is elég lenne,

Csak tetô legyen már fejünk felett... --

Rozál a seprûjét a falnak támasztotta,

Bodri a kiskapuig settenkedett.

-- Takarodsz vissza, beste lelke!

Kerüljenek csak kietek bentébb!

Talán egy ágy, az csak akad majd még a háznál.

Hogy elfáradt, szegény!... Eszem a lelkét!...--

Szélesre tárta a kiskaput.

Mária arca, mint viasz: sápadt.

-- Ne ugass már, Bodri!... Hát nem látod, hogy vendég?!

Eredj csak, Péterke s szólj az apádnak!

Jöjjön csak, lelkem, segítek én...

Támaszkodjék rám!... Óvatost lépjen!...

Úgy-úgy, lelkem!... Kend meg csukja be csak a kaput,

de siessen, oszt maga is segéljen!...--

János is sebten elôkerült.

Kemény keze még a villát fogta.

-- Utasok... Nincsen szállásuk... S beteg az asszony...

Behívtam ôket...-- Mért ne tettek volna?

-- Az asszonynak vess tiszta ágyat!

Az ember meg a lócán elalhat.

És valami enni is akad tán a háznál...

Péter, egy kis borért, fiam, szaladj csak!...--

A Bodri is odasündörgött.

Péter a butykossal máris kocog.

S ameddig az asszony megvetette az ágyat,

János kolbászt s egy köcsög tejet hozott.

Máriát már a fájdalom rázta.

A párnák között csöndesen feküdt.

S amíg az asszony terít, megnyugodva látja,

Hogy János a szobába épen befût.

A kemencében lángolt a tûz.

Rozál az ágynál csendesen állt ott

És lelkükre a tiszta ágy friss párna-szaga,

Mint békesség, csendesen leszállott...

Kint az égen holdfény ragyogott.

Házra, tájra ezüstszín-port hintett.

S még nem volt éjfél, mikor a meleg szobában,

ím, megszületett a régenvárt Kisded...

A szomszédságból akadt bölcsô...

Nagy Andráséktól csipkés kis paplan.

S négy-öt asszony zsibongott a szomszéd szobában,

a kis teknô körül szép kör-alakban...

Jaj de szép... s fiú!... Nézd csak, apjuk!...

Ujjongott Rozál, míg óva mosta...

És ígyen született meg az Isten Gyermek...

... Már... hogyha nálunk születhetett volna!...

(1948. december 24.)


Alföldi Géza: Krisztus!... Krisztus!...

Krisztus!... Krisztus!...

Alföldi Géza

Karácsony éjjel,

kint most verte az éjfelet,

az égen

furcsa fehérlô fény remeg.

Az éjben

apró lámpások pisla fénye

forrósítja

az éjjel áhitatát,

mintha élne

a tiszta

hótól felsugárzó visszfény

s a kispatak vizén

valaki jár.

Felnevet a sivár

erdôk hólepte

fáira,

s a mosoly lelke

mámort hint a

hallgató tájra,

az éjjel szája

is mosolyra rándul,

a völgy felett

valaki átnyúl

s óriás diadalíveket

feszít a patak

fölé, hogy aki a

víz színén halad

érezze, várják;

hívja

a rét, a hegy, a táj, --

valaki jár

a patak vizén.

A szél himnuszt

orgonál a vén

fák koronáján,

a víz hátán

ezüstszônyeg feszül

a titokzatos gyerek

lába elé. A hegyek

orma fejet

hajtó öreg anyóka,

a hold a

lámpását lopva

a parti bokrokra akasztotta.

S megy a gyerek a patak

vizén a diadal

ívek alatt:

megy-megy,

halad

éjféli misére.

Az egek fénye

baldachinként

alázatot bíborlik

a tájra,

s a szél az ég orgonása

fortissimóra

hangolja

a hegyek, a víz, az árva

erdôk kórusát.

Zeng-zúg a dallam

a kórus ajkán.

Csupa áhítat minden

az égen, a réten, a vízen

és itt lenn.

Hat szólamra

zsolozsmázik az éjjel,

csupa vágy a táj,

csupa megrázó ritmus,

diadalmasan zeng

minden:

Isten..... Isten,

Krisztus..... Krisztus!

(Miltach, 1952. XII. 24.)


Alföldi Géza: Krisztus lehajolt

Krisztus lehajolt

Alföldi Géza

Hulló hó fátylán át igézett a hold

Mosolya ezüst-sugár

s a kopottan is sudár

jegenyékre szerelmesen hajolt.

A havas réten egy árva nyúl mosdott.

Nem figyelt, észre sem vett.

S míg a nyár éneke lett,

messzirôl egy öreg harang bongott.

Babonás, különös téléjszaka volt.

Álltam egy kereszt tövén,

s fázós, topogós fölém

kitárt karjával Krisztus lehajolt.

(Budapest, 1937)


Alföldi Géza: Mária dalolja...

Mária dalolja...

Alföldi Géza

Karácsony este. És esik.

Gyermekként sírva csorog az eresz.

S halk szél, mint altatódal

az anyák ajkán halkan neszez.

Ring a csodás égi bölcsô:

-- a gyermek sír, ki ma született, --

s Mária dalolja altató dalát

a csillagszemû fia felett.

(1947. XII. 24.)


Ányos Pál: Három királyok napján

Három királyok napján

Ányos Pál

Kiss Boldizsár tiszteletére

Egek, mit szemlélek napkelet tájáról?

Három koronás fô költözik honnyáról;

Siet Sidóország anyavárosában,

Mondanád sas repül kôszál nyilásában,

Sok tevék követik megterhelt hátokkal,

Izzadnak, fehérôl szájuk tajtékokkal.

Vallyon mit jelentnek e gyors jövevények?

Talám a városhoz van menni törvények?

De tovább mit látok az égnek kékségén?

Egy ragyogó csillag ballag kerekségén.

Sugarát intézi a koronás fôkre,

Mint a felkelô nap bércekek s erdôkre.

Ez már a természet rendét fellyül mulja,

S az álló csillagok törvényét feldólja.

Vagy csak kaprozása a megcsalt szemfénynek?

Ó természet, ezek benned mért történnek?

Nem! - igaz látás ez, értem már rejtekét,

Illik, hogy kihágja természet mértékjét.

Amint Betlehembôl jobb felé utaznak,

Egy istálló födô fái akadoznak.

Födetlen tetejét hófúvás takarja,

Rongyos oldalait éjszaki szél marja.

Ott fekszik emberi nemünk megváltója,

Kinek olly sok század vala sohajtója.

A jászolban reszket egy szénanyalábban,

Nem pedig kárpitos kevély palotában!

Szüz annya Józseffel állnak körülette,

Üzi a hideget barmok lehelete.

Talám ezt idézi e három jövevény?

Kinek kalauzza az a szokatlan fény?

Ugy van, béléptek már, bókulva imádgyák,

Olly nagy kegyelmekért az egeket áldgyák!

Tisztelik királi ajándékjaikkal,

Illetvén kis kezét édes csókjaikkal!

Örülj mármost ember illyen változáson,

S térdet, fejet hajtsál e csudalátáson!

Kiss Boldizsár, te is jelentsd örömedet,

Ki egy szent királnak köszönöd nevedet.

De, hogy hosszas légyen buzgó vigasságod,

Élj, s azután égben légyen boldogságod!

(1778)


Arany János: Almanach 1878-ra

Almanach 1878-ra

Arany János

Itt van tehát: megjött az Új év,

Mint biztató elôlegem;

Háromszázhatvanöt nap-éjre

Halvány reményszínt hoz nekem;

Bár majd, ha eljön a valódi,

Nem lesz, mint most, ruhája zöld;

Inkább hiszem, hogy a küszöbnél

Fejér, halotti leplet ölt.

Légy üdvöz, Év, e zöld burokban!

Elfogadom a jóslatot,

És köszönöm, hogy a jövôre

Kilátásom' tovább nyitod:

Hisz' egy idôtül fogva nálam

Látás, kilátás oly rövid!...

Ha meg nem érném: gondolatban

Hadd élvezem át örömid.

Mindjárt az elsô nap rohammal

Köszönt boldog-boldogtalan;

Oly ünnep ez (no! nem panaszlom),

Midôn szív s tárca nyitva van;

S egy ,,szellemdús'' játék (amelynek

Nem kellett nagy heuréka)

A pénz-pazarláshoz idôd' is

Ellopja: a ,,b. u. é. k.''

Aztán jön a farsang, -- az árvíz

Mátyás körül, mely ,,tört jeget'';

Szegény kiöntött ürge-népség

Verdesi jajjal az eget;

Mi táncolunk a szenvedôkért,

Bôven fogunk pazarlani:

S ha nem csordúl -- százezreinkbôl

Csöppen nekik is valami.

Aztán jön, amely ,,gólyafôt mos''

A híres márciusi hó,

Ha ,,Gergely megrázza szakállát'' --

No meg böjt, exekúció.

E hó egy napját ûltem én is

Már két közép embernyomig:

,,Simplicius'' napján születtem:

,,Simplex'' maradtam holtomig.

Ápril minden nedvet kiszáraszt,

Májusba' jônek a fagyok; --

S ha sáska, féreg, rozsda nem járt,

S a június szépen ragyog

S a július ,,meg nem szorítja'':

Még a vetés bôven terem;

Örvend az úr, -- hát még az asszony!

Lesz csipke több is, meg selyem.

Míg a paraszt izzad, mi gazdák

Fürdôre járunk, hûsleni,

A repce-, gyapju- s más elôleg

A csorbát szépen kifeni;

Nem, mint apáink sûltek, -- itthon

Töltvén egész mélô nyarat,

S nézték a vén béres hogyan vet

S a tót napszámos hogy' arat.

Szeptember -- ah! szüret már nem lesz:

Vagy: lesz szüret, ha bor nem is:

Történeti jogát megôrzi

Híven az iszom-eszem is;

Különbség az, hogy míg apáink

Egy canga birkán ,,laktanak'':

Nekünk cukor kell, sütve, fôzve,

Pezsgô bor, osztrigák, halak.

Így, ber, megint ber fogytig-untig

S ,,brrr!'' míg az esztendô lefut;

Miközben egy nap a halottak

Fényûzésére is kijut,

Midôn gyertyával, zöld levéllel

S virággal megvendégelik,

S kitesz halottjáért az élô,

Mutatva dúsan, hogy: ,,telik!''

Majd a karácsony hozza végûl

Az apró szívek örömét;

De a ,,bubus'' már nagy szakértô,

Bírálva hordja meg szemét,

S ha nem drágát hozott az angyal

Ajak lepittyed és befagy;

Biz', édes Jézuskám, te is már

A luxus terjesztôje vagy!

Az utolsó versszak Arany János kézírásával


Arany János: Hej! Iharfa...

Hej! Iharfa...

Arany János

Hej! iharfa, juharfa,

Patyolating, kivarrva:

Tudod pajtás, ki varrta?

Az a kis lány,

Az a kis lány

A barna.

Patyolating, jegykendô,

Múlik az ó esztendô,

Karácsonyban hirdetnek,

Ünnep után,

Ünnep után

Esketnek.

Verje meg a bubánat,

Ki elszólja babámat!

Jár a világ rossz szája:

Ne hajts rózsám,

Ne hajts rózsám

Reája.


Arany János: Karácsonyi éjszakán

Karácsonyi éjszakán

Arany János

Lelkem pusztaságos éjjelén keresztül

Kétes ködvilággal egy sugárka rezdül.

Csillag-e vajon, mely, mint vezérszövétnek,

Üdvözítôt hirdet az emberiségnek?

Vagy csak földi hitvány pára, mely föllángol

S éji táncaikhoz rémeknek világol?

Akár csillag legyen, biztos éji lámpa,

Akár bujdosó lány -- én megyek utána!

Mért féljek követni, ha lidérc is? hiszen

Akkor is jó helyre -- a temetôbe viszen.


Áprily Lajos: Karácsony-est

Karácsony-est

Áprily Lajos

Angyal zenéje, gyertyafény --

kincses kezem hogy lett szegény?

Nem adhattam ma semmi mást,

csak jó, meleg simogatást.

Mi gyôzött érdességemen?

Mitôl csókolhat úgy kezem?

Simogatást mitôl tanult?

Erembe Krisztus vére hullt?

Szemembe Krisztus-könny szökött? --

kinyúló kézzel kérdezem.

Áldott vagy a kezek között,

karácsonyi koldus-kezem.


Babits Mihály: A felnôtt karácsony

A felnôtt karácsony

Babits Mihály

Mit akarsz? Hová sietsz? Talán

azt várod hogy a fal aminek nekirepülsz

mint gyermekjátékot rugója, visszadob

utadnak elejére ahelyett

hogy az Idô fenéktelen

gödrébe suhintana?

Karácsony csenget a szörnyû télben.

Alig hallom csengését. Sárga

arcokat látok a hóverésben

s koldus kezeket reszkedni, ujjaikon

kékül a gyûrûk nyoma, s torkomat

fojtja az ünnepek kalácsa.

Nézd ezt a kort amelynek legnagyobb

s elérhetetlen éden-álma hogy

enni legyen kinek-kinek

elég! nézz a gonosz nyájra mely

naiv báránykora multán

nem vél többé magáról semmi jót.

Nem kell neki szalag és csengô.

A gyermek megnôtt s szép játékjait

elrugta. Nézd, milyen üres ünnep ez!

A szív hideg és kemény mint a föld.

Tudjuk már hogy ölni s halni születtünk.

Nézd a bedugult idôt s hazug tereket:

a földet mely a sírok rothadását

s csontok pôreségét takarja,

s az eget, a Mennyek csillagos

homlokzatát, a kivilágított

Potemkin-frontot, mely mögött

nincsen még levegô sem...


Babits Mihály: Beteg-klapancia

Beteg-klapancia

Babits Mihály

Látom a ködöket,

téli reggeleket,

hétfôket, keddeket,

napokat, heteket...

Nem írok verseket,

Beteg vagyok, beteg.

Beteg vagyok, beteg.

Nem írok verseket,

nem zengek éneket...

Csak egypár szót nyögök

vagy inkább köhögök:

beteg vagyok, beteg.

Régi idôm elmult,

régi kedvem fordult.

Ki volt hivem, elbujt,

hírem, nevem elhullt,

erôm veszni indult,

pénzem sohasem volt...

Mondd, van-e jussod már

hogy így nyögj és kántálj

mint unott koldusszáj?

Ki hallgat terád már?

Naphosszat motyogd bár

hogy itt fáj, hogy ott fáj...

Künn a fagy közelít.

Öröm, gond közelit.

Karácsony közelit.

A hegyek hátait,

fenyôfák sátrait

ünnepre meszelik.


Babits Mihály: Csillag után

Csillag után

Babits Mihály

Ülök életunt szobámban,

hideg teát kavarok...

Körülöttem fájás-félés

ködhálója kavarog.

Kikelek tikkadt helyembôl,

kinyitom az ablakot

s megpillantok odakint egy

igéretes csillagot.

Ó ha most mindent itthagynék,

mennék a csillag után,

mint rég a három királyok

betlehemi éjszakán!

Gépkocsin, vagy teveháton --

olyan mindegy, hogy hogyan!

Aranyat, tömjént és mirrhát

vinnék, vinnék boldogan.

Mennék száz országon át, míg

utamat szelné a vám.

,,Aranyad tilos kivinni!''

szólna ott a vámos rám.

,,Tömjéned meg, ami csak van,

az mind kell, az itteni

hazai hatalmak fényét

méltón dicsôíteni.''

Százszor megállítanának, --

örülnék, ha átcsuszom:

arany nélkül, tömjén nélkül

érnék hozzád, Jézusom!

Jaj és mire odaérnék,

hova a csillag vezet,

te már függnél a kereszten

és a lábad csupa seb,

s ahelyett hogy bölcsôd köré

szórjak tömjént, aranyat,

megmaradt szegény mirrhámmal

keserüszagu mirrhámmal

kenném véres lábadat.


Babits Mihály: Himnusz

Himnusz

Babits Mihály

A Földön

még mindig

a Hivatal csúf vérengzést kohol; a Falkák

ôrjöngnek: a Bestia a magas

felhôkig dobálja körmeit; de nékünk

már fáj ez!

Óh Fájdalom! csakhogy megszülettél!

Hozsanna néked! szent Karácsony!

Hûlt bolygók

keringnek

s fészket vert bennük az Élet: vad madár!

saját húsát tépi és eszi: rettenetes Pelikán!

Óh bolygók! megszületett-e már bennetek a Fájdalom?

A Földön

itt van már, véres palástban s töviskoronával!

Meg fog bennünket váltani: Hozsanna!

Hát fájj csak,

szent Fájás!

Szigorú tanító! vezess pálcáddal magasabb

erkölcsbe! Rossz az élet, hogy jobb legyen! Bolond él

saját dögén! Az Élet eleven törvényei

újulnak!

nem marad gyilkos! A Mester léniája fölfelé

mutat: Hozsanna! -- s formája mint a kereszt.

Fölsajg az

új Ige:

érc ne tépje a lelkes húsokat! Bénulnak

a nagy acélmadarak! kitérnek az apró

óndarazsak! mert sûrû hálót fon körénk a Harmadik

Szövetség.

Óh Fájdalom! csakhogy megszülettél!

Hozsanna néked, szent Karácsony!


Babits Mihály: Karácsonyi ének

Karácsonyi ének

Babits Mihály

Mért fekszel jászolban, ég királya?

Visszasírsz az éhes barikára.

Zenghetnél, lenghetnél angyalok közt:

mégis itt rídogálsz, állatok közt.

Bölcs bocik szájának langy fuvalma

jobb tán mint csillag-ür szele volna?

Jobb talán a puha széna-alom,

mint a magas égi birodalom?

Istálló párája, jobb az neked,

mint gazdag nárdusok és kenetek?

Lábadhoz tömjén hullt és arany hullt:

kezed csak bús anyád melléért nyult...

Becsesnek láttad te e földi test

koldusruháját, hogy fölvetted ezt?

s nem vélted rossznak a zord életet?

te, kirôl zengjük, hogy »megszületett«!

Szeress hát minket is, koldusokat!

Lelkünkben gyujts pici gyertyát sokat.

Csengess éjünkön át, s csillantsd elénk

törékeny játékunkat, a reményt.


Babits Mihály: Karácsonyi lábadozás

Karácsonyi lábadozás

Babits Mihály

Komisz, kemény idô. Még a vér is megfagy

állatban, emberben.

Öregek mondják, hogy ritkán láttak ily nagy

telet decemberben.

A hó szônyegébe puhán süpped a láb,

mintha dunyhán menne.

Hejh, ha a hó cukor volna, ez a világ

milyen édes lenne!...

A kis nyugtalan nô, ki a friss hegypályát

futja hótalpakon,

akármennyit zuhan, puha combocskáját

nem üti meg nagyon.

És az állástalan szegény ember, aki

nem mer még meghalni,

örül hogy reggeltôl estig szabad neki

havat lapátolni.

Végig a városon nem csilingel a szán,

mint gyerekkoromba.

Nem gôzölög a hó fázó lovak hátán.

A kocsit gép vonja.

Angyalok elszálló csengôje se csenget

a fehér utcákon.

Jézuska pénzért jô, s karácsonyfát rendez

gazdagok házában.

Nem édes a világ, de mégis szép látni...

És én már gyógyulok...

Csupa szomj vagyok már, mindenre kiváncsi;

mindent elgondolok...

Minden éget már hogy lássam is, hogy nézzem...

Tapintom tagjaim...

Én nem vagyok halott, én mindent tuléltem,

s vár a fény odakinn...

Oh kedvesem, aki annyi rémtôl védtél,

jere, add kezedet:

a fagyba, hidegbe, már nem rémit a tél,

vezess ki engemet!

Nem édes a föld, de mégis szép a hótul.

Én megyek... indulok...

s azt gondolom, hogy a világ is meggyógyul,

ha én meggyógyulok.


Babits Mihály (fordítás): Krisztus születésére

Krisztus születésére

Babits Mihály fordítása -- középkori portugál ismeretlen

Jôjjetek, óh hívek

diadalmaskodva,

jôjjetek, jôjjetek Betlehembe!

Megszületett az angyalok királya.

Óh jôjjetek, imádjuk,

óh jôjjetek, imádjuk,

óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

Istenbôl Istent

sugárból sugarat

hordoz méhében egy leány:

igaz Istent ki fogant de nem lett.

Óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

Nyájukat elhagyva

a szerény bölcsôhöz

hívásra igyekeznek pásztorok.

Mi is ünnepi lépéssel siessünk:

Óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

Az örök Atyának

örök fényességet

húsba öltözve fogjuk látni most,

a Gyermekistent pólyába takarva.

Óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

Ki értünk szegény lett

s széna között alszik,

melengesse a jámbor ölelés:

ki ne szeretné, aki szeret minket?

Óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

Most himnuszokat

kara angyaloknak

daloljon egeknek udvara:

,,Dicsôség Istennek az égben!''

Óh jôjjetek, imádjuk az Urat!

S ki e mai szent

napon megszülettél,

kis Jézus, glória neked,

örök Atyádnak hússá-lett igéje!

Óh jôjjetek, imádjuk,

óh jôjjetek, imádjuk,

óh jôjjetek, imádjuk az Urat!


Baja Mihály: Karácsony

Karácsony

Baja Mihály

Te most is az vagy, áldott szent Karácsony,

Mi Betlehemben legelôször voltál:

Újjászülôje a kerek világnak,

Hitünk napfénye, a szívünkben oltár.

Az angyaloknak ajkán a hozsánna

Ma is elhat a pásztorok füléhez,

s koldust, királyt vezet ma is a csillag

Az idvezítô jászol-bölcsôjéhez.

Te most is az vagy, csak mi változánk meg,

Csak nekünk ócska minden ami régi.

Nem hallgatunk az angyalok szavára,

Nem kell nekünk a csillag se, ha égi.

Mennek, mennek a pásztorok seregben,

de nem a Jézus jászol-bölcsôjéhez.

Mennek, mennek a bölcsek és királyok,

De nem az élet örök kútfejéhez.

Ó, szent karácsonyéj csillagvilága...

Ragyogj, ragyogj csak változatlan újra.

Az én lelkem csak téged vár, s tetôled

száz lidérc fény közt el nem tántorodna.

A gyermekhitnek hófehér palástját

Borítsd reám csak egy éjszakára,

És én megáldlak, síromig követlek

Ó, szent Karácsonyéj csillagvilága.


Barna Kornél: Karácsonyéji álom;

Karácsonyéji álom

Barna Kornél

Kelj fel, vedd a gyermeket és ennek anyját és eredj az Izrael földére; mert meghaltak akik a gyermeket halálra keresék vala. (Máté 2-20)

Álmot láttam. A szent karácsony-éjben

elcsitult, Atyánk, méltó haragod

s míg fényesség gyúlt milliók szívében,

békét-hirdetô éjféli haranggal

a Földre küldted egyik angyalod

s mint egykoron, így szólalt meg az angyal:

... Meghalt mind, kik halálra kerestek

minden kis szépség- s jóság-magzatot!

Rákhel siralmát megbosszúlta Isten:

A nagy Heródes örökre halott,

szabad az út! A bujdosásnak vége!

Majd így folytatta fennhangon a szózatát:

... Te meggyötört, hontalan bujdosó,

leróttad már izzadság- s véradódat,

Isten- s császárnak adósa nem maradtál,

levezekelted -- ha volt -- vétkedet,

teljék be hát... a furcsa, magyar Írás,

hogy élned-halnod ottan kell neked,

ahol -- szerinted -- fényessebb a csillag,

az illat más és árnyasabb a nyár,

hol mindent-mindent elvesztettél egykor

s ahol most minden, minden visszavár!

... Mert vár... a föld és vár a régi házad.

Vakultszemû, gyalázott négy fala

tetôre vár, hogy felzenghessen benne

az újrakezdett élet himnusza;

várnak rád régen elmosódott képek

s elfeledhetetlen dallamok,

vár valaki... egyedül azt várja,

hogy elébehullj s azt mondjad: Itt vagyok;

vár rád a kedves, ismerôs harangszó,

egy régi város: Utcák és terek

-- vagy egy falu -- hogy így mutassál rájok:

Látod fiam, én itt voltam gyerek;

vár rád a múlt és vár rád a jövendô,

a négy folyó és a hármas halom,

várnak az élôk és mind visszavárnak

a temetôk a domboldalokon;

vár hívatásod, munkád -- és terád vár

a frissenácsolt tetô jó szaga,

... vedd hát a gyermekid és ezek anyját

s eredj...

az Isten hírével, Haza!

(1965)


Batthyány-kódex: Új világosság jelenék

Új világosság jelenék

Batthyány-kódex (XVI. sz.), Kolozsvár, 1744

Új világosság jelenék, ó tévelygés csendesedék;

Isten igéje jelenék, újonnan nékünk adaték.

Evangéliom erejét, Krisztust, áldott szent Igéjét,

Atya Isten nagy jó kedvét, megmutatá ô kegyelmét.

Kit sok száz esztendeiglen eltitkolt volt Atya Isten

Mint megmondá jövendölvén Ámos próféta könyvében.

Ezt a mi hitetlenségünk és nagy telhetetlenségünk,

Érdemlette tévelygésünk, emberbeli reménységünk.

Igaz az Isten Igéje, kivel él ember elméje,

Kinek megmarad ereje és el nem vész ô reménye.


Bernáth William: Karácsony

Karácsony

Bernáth William

Hó nem szitál. Az ég derûs.

Csupán az este hûs.

A szív örül: Jézusra vár.

A lélek: fénysugár.

Havatlan pusztán mély a csend

egy csillag megjelent.

Az arcokra kíváncsiság

mély áhitata szállt.

Idézve látom múltamat...

a gyémántos havat.

S míg lelkem Jézust keresi:

szívem békével van teli.


Bodor Miklós: Betlehemi csillag

Betlehemi csillag

Bodor Miklós

Betlehem csillaga

vezet három királyt

köszöntve Mária

újszülött kis Fiát.

Karácsony este van

csend honol a tájra

szeretet szívekben

békesség hazája.

Harang hangja kondul

hótakarta tájon

templomba hívogat

havas pusztaságon.

Harangszó hívogat

zengô szép zenével

egybeolvad hangja

hívôk énekével.

Egy család asztalnál

szívük valakit vár,

Ki nem jöhet haza

üres egy szék egy tál.

Zöldel a fenyôfa

besétál a házba

ünnepre öltözik

csillogó ruhába.

Betlehem csillaga

vezet három királyt

köszöntve MÁRIA

újszülött kis Fiát.


Borsiczky Imre: Karácsony -- újév

Karácsony -- újév

Borsiczky Imre

Eljön a karácsony és a sok szép lapok,

Miket bizony több világrészbôl kapok,

S a könyv-ajándék, mit a hazai jóság

Küld: egytôl-egyig megfogható valóság.

Majd az új esztendô is gyorsan beköszönt,

-- Kapunk jókívánságot, akár egy özönt --

Imánkban hisszük: az Isten halhatatlan,

És a jövô, ... a holnap ... megfoghatatlan!


Bujdosó Bálint (fordítás): Adventi zsolozsma himnusz

Adventi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint fordítása -- ismeretlen szerzô

Matutinumra

Örök Atyádnak karjából

kelsz útra, égi szent Igénk,

segítni földet születel:

idônek telje már megért.

Ragyogd be most a lelkeket,

szereteteddel égesd át,

hogy veszendôkre-unt szívünk'

betöltse boldog égi vágy.

S hogy majd ha Bíró széket ül

és minden ártót tûzre vet,

s ha majd baráti szó hív el

a tárult mennybe híveket:

-- lángok sötétes örvényén

ne vergôdjünk mint martalék,

hanem meglássuk Úr színét,

velünk ujjongjon mind az Ég.

Atyának, egyben Fiúnak

és Tenéked is, Szentlélek,

miként volt, légyen örökkön

örökké hála, dicséret. Ámen.

Laudesra

Ím zengô fényes hang ûz el

minden homályost, áthatón:

,,Álmok mind messze fussatok!

Magasból Jézus fölragyog.''

Ocsudjon már a zsibbadt agy!

Földhöz tapadva mit hever?

Tündöklik már az új Csillag,

sötét ártalmat ûzve el.

Ím Bárány küldetik nekünk

oldozni bûnös kötelünk:

bocsánatot hát könnyek közt

esengjünk, törlesztvén a bûnt.

Hogy másodszor ha fölragyog,

és e-világot rémíti,

el vétkünk szerint ne vessen,

de fölkaroljon kegyesen.

Erény, dicsôség, hódolat

az Atyának és Fiúnak,

s Vigasznak, ki a Szentlélek,

örökkön, míg tart örökélet. Amen.

Vesperásra

Csillagvilágot Alkotó,

Hívô nép kegyes világa,

Mindenség drága váltsága,

Hallgass meg, Jézus, esd a szó.

Te, hogy sátáni cselszövény

földünk ne rontsa, holtbeteg

világnak gyógyírul jövél,

mert kényszer ûzött: szeretet.

S hogy minden vétket engesztelj,

mit emberfajtánk hordozott;

jössz Szûz-szentélybôl, áldozat,

s magasba szállsz a kereszttel.

Mert nagy, tündöklô: Glóriád.

Neved mihelyt ha megkondul,

egek és föld és alvilág

ijedt-reszketve térdre hull.

Esdeklünk, kérünk: harag-nap

Végítélôje, nagy Ura,

kegyelmet adj és irgalmat,

hogy néped Ártó ne dúlja.

Erény, dicsôség, hódolat

az Atyának és Fiúnak,

s Vigasznak, ki a Szentlélek,

örökkön, míg tart örök élet. Ámen.


Bujdosó Bálint: Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak

Bujdosó Bálint

A szamár búsan bólogat.

Rád csillag rég már nem tûz...

Csak sivatag terül, a vad,

körötted, édes Szent Szûz...

Oly messzi, messzi elmaradt

az otthon és a béke,

csöndes szobád és Názáret

jó ismerôs vidéke.

...József elôrement, a hû,

utat kémlelni árván.

De elrekesztett utat mind

az Úr, vagy tán az Ármány.

Kegyével teljes ki valál,

már nem találsz kegyelmet...

Az Istent vitted... S hallgat, nézd.

Alszik, mint megvert gyermek...

A szent éj, csillag, Betlehem

mögötted vérbe fulladt.

Most kicsinyednek vére is

óh, kell talán az Úrnak?

Hallod? Sakála hogy' vonyít

a fagyos éjtszakának...

Nem látod? Villognak szemek,

suhannak gonosz árnyak...

S ha sikerül? Ha út nyílik?

Vár földje Egyiptomnak,

sötét varázsok, mágiák

hol fojtogatva nyomnak.

Egyiptom jô, az idegen,

hol te vagy idegen nép.

Ország országnak lök tovább...

Kinek kell kóbor vendég?

És Názáret... már sohse lát,

út visszafele nincsen.

Óh, nem tesz Fiáért csodát

a csodák Ura, Isten.

A számûzött, a hontalan

kôkenyerét kell enned.

Éh-lágerbôl rabszolga léssz,

és még örülsz e kegynek.

...A Kisded alszik öleden...

Mit tudsz majd Néki adni?

Hisz rád maradt... S csak gyûlölet

les rá, egy sivatagnyi...

Egy oroszlán most felüvölt,

s hangjában minden rém bôg,

nyíl zúgásától atomig...

Szirénák, lánggal égôk...

S most: néma csönd... Vak háborúk

között a csönd nem mélyebb...

Remegsz... S álmában reszket Ô,

a te kicsinyke Véred...

Most egyedül a szívednek

halk dobbanását hallod,

s a kis Szívét, kire már les

a Lándzsa, tôrök, kardok...

Hét tôr -- emlékszel? -- Ôvele.

Hát itt van most e jó seb...

* * *

,,Kelj, Mária! Már hív az út

s Egyiptom!'' -- kiált József,

s a bucka hátán köntösét

már hajnali szél fújja,

mint zászlót, amely fönnragyog,

s mártírok, hôsök, angyalok

hadát már gyûjti útra.

(1950. január 1.)


Bujdosó Bálint (fordítás): Karácsonyi zsolozsma himnusz

Karácsonyi zsolozsma himnusz

Bujdosó Bálint fordítása -- Sedulius

Mindent megváltó Jézusunk,

kit, -- míg világ sem kezdeték, --

önnön Fensége képeként

nemzett a legfôbb Alkotó.

Atyád tündöklô fénye, Te,

mindennek hû reménye, Te,

hallgasd imánk, mit most eléd

önt szerte sok kicsiny cseléd.

Tudod, ki, létet alkotád,

hogy hajdan testünk alkatát

a Szûznek szentelt méhibôl

magadra testvérként vonád.

Mely év futásin visszatér,

tanú ez ünnep, hogy jöttél

Egyetlen, Atyád ölébül

világ egyetlen üdvéül.

A csillagok, föld, tengerek

s az ég alatt itt mindenek,

mint új üdvösség szerzôjét,

új dallal neved köszöntsék.

Kiket a Szent Vér öntözött

hû árral, nép a bûn között,

mi szültöd napján mind együtt

a hálahimnuszt hadd zengjük.

Jézus, dicsôség Teneked,

ki Szûztôl vettél életet,

Atyádnak is a Lélekkel

hálánk örökkön énekel. Amen


Bujdosó Bálint (fordítás): Kisded Jézus és Szûzanya

Kisded Jézus és Szûzanya

Bujdosó Bálint fordítása -- 14--16. századi ismeretlen szerzô

Kisded Istent hogyha látom

Édesanyja karjain,

szívem olvadoz szent lángon,

lelkem boldog dalra int.

Vágyik Gyermek, sóvárogja,

Szûzanyám, a kebledet.

Ez a Gyermek fölmosolygva

csókol, simul, ölelget.

Amint ragyog kéklô egén

fénnyel áradozva Nap,

szopva Kisded Anyja keblén,

szent örömre úgy ragad.

Oly szépséges az ily Anya;

s gyönyörûbb a Gyermekkel,

mintha titkos halk ibolya,

s liljom: Rózsát ünnepel...

Annyi szívség, annyi jóság --

,,dárdákat'' Szív szívre vet, --

rétek amennyi viráguk hozzák

s gyújtnak csillagot egek.

Óh ha egy a sok ,,nyílhegybûl''

-- Édes Kisded! -- jutna rám!

mit Anyádra kis szived küld, --

s megsebezne! ... Jézuskám!...


Bujdosó Bálint (fordítás): Urunk születésérôl

Urunk születésérôl

Bujdosó Bálint fordítása -- Szentviktori Ádám

Mert akarta, nem mert kellett,

jött Teremtô mint teremtett.

Alkotásként itt jelent meg

Alkotói dicsôség.

Szent Látók Ôt elô-mondták;

tér kit nem fog, kor, se korlát,

szûk sorunkon vett új formát,

nem veszítve elsôjét.

Ég a földhöz leszáll véle,

ember s Isten egybefére.

Ez Egységnek szolgál égbe'

angyal: fönti fénylô nép!

Király pappá szenteltetik

mindenségre -- s ezt jelentik:

,,Földnek béke!'' -- meghirdetik --

,,Magasságba dicsôség!''

Kérded okát, mindnek célját?

Ok: mindenki bûnössé vált,

s Úr akarta igaz-voltát

kegyelembe újítón.

Mily frissítô édes fûszer,

gyógyos írral élni fût fel,

míg ecetet, epét ízlel

vérbe ázott Megváltónk!

Óh te üdvös szentség-titka!

Igás-hátra minket bízva,

sebünk kente áldott írja,

Szamaritán irgalma!

Elizeus Ô, második!

bûnös-voltra: ránk változik.

Istenember föltámaszt itt,

Él Szunamit fia ma!

Erôs órjás útnak lendült

halál-törvény tôle ledûlt.

Boldog elsô Hon! Megkerült

bárányt odavisz vállán.

Istenember él s uralgat!

Almán-vesztôt mélybôl ragad!

Örvendj ember, égig haladt!

Teljes Karban tízes szám.


Csákváry Zoltán: Újévi imádság

Újévi imádság

Csákváry Zoltán

Ki jelen vagy a tûzben és a jégben,

Csillagok közt és bányák mély ölén,

Sötét árnyékban, fénylô napsütésben,

Madárdalban és kis gyermek szemén.

Ki igazgatod sorsok fordulását,

Romokból építsz boldog holnapot,

Hozzád küldjük ma szívünk imádságát

Uram, ne hagyd el árva magyarod!

Ne hagyd el ôket, akik téged hívnak

A mélységbôl kiáltva szent neved.

Megváltást váró rongyos rabjaidnak

Add meg Uram a napi kenyeret.

Segítsd ôket, kik mindig másnak vetnek,

Kiknél az éhség elsônek kopog,

Mert áldásodból csak akkor ehetnek,

Ha a zsarnok vérebje jóllakott.

Takard be ôket tél hidege ellen!

Hozz sebeikre enyhe gyógyulást!

Addj, Uram, nekik áldó két kezeddel

Bô szüretet és gazdag aratást!

Légy velük, akik verejtékben ázva

Az új Bábelhez hordják a követ,

S mentse meg ôket irgalmad csódája,

Amikor a torony mindent eltemet.

Minden áldásod, amit nékünk szántál

Oszd ki közöttünk az újév során,

Hogy túl a tél lidércnyomásos álmán

Élôket köszöntsön a napsugár.

Add, hogy túléljék, amit rájuk mértek,

Keresztre verték, adj hozzá erôt.

Addj nekik, Uram, száz kisértô fénynél

Fénylôbb csillagot, égi vezetôt.

Vezesd ôket, hogy soha, soha többé

El ne tévelyedjen a mi nemzetünk.

Légy velük, Uram, most és mindörökké,

Akkor is, mikor mi már nem leszünk.

Akkor is, mikor jô a boldog holnap,

S parányi sorsunk emléke sem él,

Sárga csontvázunk felett zöld fû sarjad,

Szívünk porával messze szállt a szél.

Ki jelen vagy a tûzben és a jégben,

Csillagok közt és bányák mély ölén,

Sötét árnyékban, fénylô napsütésben,

Madárdalban és kis gyermek szemén,

Ki igazgatod sorsok fordulását,

Uram, ne hagyd el árva magyarod,

Hallgasd meg szívünk újévi imáját,

És legyen minden úgy, mint akarod.


Csanád Béla (fordítás): Karácsonyi párversek

Karácsonyi párversek

Csanád Béla fordítása -- Angelus Silesius

Emberré lett az Úr, szalmán kapott helyet,

Hogy széna-szalma én már soha ne legyek.

Alázat s gyermeki lélek mily szent dolog!

Kik látták az Urat elsônek? Pásztorok.

Mért mondod, hogy a Nagy kicsinnyé nem lehet,

S a porszem képtelen felfogni az eget?

Nézd a Szûz Gyermekét! S a szûk jászolt tekintsed:

Benne a föld s az ég és száz világ pihent meg.

Bizony a szíved is kicsi jászol ha lenne,

Újra jönne az Úr s gyermekként megszületne.

Ha Krisztus százszor is születne Betlehemben,

Elvesznél, hogyha nem jönne el a szívedben.


Csighy Sándor: Karácsonyfa elôtt

Karácsonyfa elôtt

Csighy Sándor

Csak nézem és nézem és nézem...

Csörgôs pásztorbottal próbálom

gyermek lelkemben ébresztgetni

emlékét, de csak meddô álom.

Mintha sose lett volna, vagy én

nem lettem volna soha, olyan.

Itt állok elôtte merengve

a multon. Lassú idôfolyam

fel-felloccsan és megint csak csend.

Bûvös varázs kél ki a csendbôl

és az évek súlyos leple alól

csilingelnek újra a csengôk.

Messze száll suhogva a lélek,

az értelem szárnyai viszik,

a varázs megmaradt, ugyanaz,

és már nemcsak csodálja, hiszi.

A betlehemi jászol felett

a Csillag örök nyomot hagyott

s a barmok közt pihegô Kisded

minden más királynál nagyobb.

Csak nézem a kis karácsonyfát,

más, mint ezelôtt hetven éve...

Más a fenyô, mások a gyertyák

s én is más vagyok, sokkal vénebb.


Csokonai Vitéz Mihály: Újévi ajándék

Újévi ajándék

Csokonai Vitéz Mihály

Most szegény háztól, hol az úr magános,

Így telik. Majd tán vidorabb napunk lesz,

Lilla ifjasszony ha jövô karácsonyt

Érheti vélem.

E szívbôl eredett újesztendôi ajándék

Záloga szívemnek légyen örökre, Juli;

Éljetek, óh szeretett lelkek! kiket édes örömmel

Gyakran emlegetek hegyközi lakhelyemen.

Most levelem tisztel, hanem a farsangi napokban,

Amint már írám, városotokba megyek.

Mert akkor Juliánna nevét, amelyet imádok,

A maga képében fogja köszöntni Vitéz.


Dömötör Tibor: Karácsony

Karácsony

Dömötör Tibor

Karácsonykor:

Angyalok szállnak,

Híradást hoznak,

Béke jegyében,

Élet fényében,

Szentség lelkében,

Hívôk hitében,

Krisztus képében

Földön jár az Isten.

Karácsonykor:

Harangok zúgnak,

Szent igék szólnak,

Imádság szárnyán,

Szíveknek vágyán,

Zsoltárok hangján,

Szeretet hídján,

Bocsánat útján

Mennyben jár az ember.


Dsida Jenô (fordítás): Egy rózsa zsenge szára

Egy rózsa zsenge szára

Dsida Jenô fordítása -- ó-német karácsonyi dal

Egy Rózsa zsenge szára

hajtott ki Jessze vén

törzsén, s egy éjszakára

virág nyílt vesszején:

piciny kelyhére nagy

csönddel borult az éjfél

s a metszô téli fagy.

Kit Ézsajás jelentett,

kit hirdet énekünk,

a kis bimbót, a szentet

egy Szûz szülé nekünk.

Az Úr ôsterve vált

valóra, hogy a Kisded

éjfélkor földre szállt.

Ó, égi rózsa bokra,

kegyes Szûz Máriánk!

A szent szülôkínokra

kérünk, tekints le ránk:

segíts, hogy lenne szép

sarjad számára szívünk.

ékes virágcserép!


Dsida Jenô: Itt van a szép karácsony

Itt van a szép karácsony

Disda Jenô

Zólyomi László

Itt van a szép, víg karácsony,

Élünk dión, friss kalácson:

mennyi fínom csemege!

Kicsi szíved remeg-e?

Karácsonyfa minden ága

csillog-villog: csupa drága,

szép mennyei üzenet:

Kis Jézuska született.

Jó gyermekek mind örülnek,

kályha mellett körben ülnek,

aranymese, áhitat

minden szívet átitat.

Pásztorjátszók be-bejönnek

és kántálva ráköszönnek

a családra. Fura nép,

de énekük csudaszép.

Tiszta öröm tüze átég

a szemeken, a harangjáték

szól, éjféli üzenet:

Kis Jézuska született!

(1929)


Dsida Jenô: Közeleg az emberfia

Közeleg az emberfia

Dsida Jenô

Tudom, hogy közeleg már a jó ember fia,

aki nem tôlem és nem tôled kap életet.

Néhány pásztornak, akik sohasem öltek

nyulat, nem hordoznak emberölô

szerszámot, megjelenik az angyal és

megjelenik a csillag és tele lesz dallal

a decemberi hegyoldal. Csak ránézünk a kisdedre

és tudni fogjuk, hogy Ô az.

Eljönnek az acéltrösztök fejedelmei,

a petroleumbányák frakkos császárai

s könnyel a szemükben letérdelnek elé.

Mert Ô lesz, akinek legtisztább kék a szeme,

legerôsebb lészen a karja és szelid arcáról ragyog

az örök épitôk acélos vidámsága.

Ô megmutatja minden vándornak az útat,

minden töprengônek az igazságot, minden

haldoklónak az életet. Ô megmagyarázza

nekünk a gépek dalának igazi értelmét,

megmagyarázza és megáldja a fáradt költôt

legsajgóbb szavait és mosolyogni fog és kék

fehér galamb fog ülni a vállán kétfelôl.

Ô nem ad országot nekünk, hanem otthont,

nem ad fegyvert, hanem kenyeret.

Ma még sirunk,

mert a mosolygás nem én vagyok.

Ma még sötét

van, mert nem jöttem világosságnak,

hanem hogy bizonyosságot tegyek a világosságról.

Már közeledik az éj, mely szüli a Hajnalt.

Eljön Ô, minden bizonnyal eljön.

(1929)


Dutka Ákos: Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban

Dutka Ákos

Ha e beteg, bolond világra

Uram, még egyszer megszületnél,

Bár milliónyi templomod van,

Kezdhetnél megint Betlehemnél.

Szalmajászolnál rangosabb hely

Uram, tenéked ma se jutna:

Soha messzibb a Te országod,

,,Miatyánkod'' bár mindenki tudja.

Ha így jönnél Názáretbôl

Sápadtan, fázva, december este,

Az ügyefogyott szenvedôkhöz

Párizsba, vagy Budapestre,

S leülnél az éhezôk közt

S abból, amit valaha mondtál

Mesélnél új vigasztalásul --

Elfognának a tizedik szónál.

Mondjál csak új Hegyibeszédet

S amit mondtál a gazdagokról

S ha gyûlnének az elhagyottak

S szólnál az Írás-forgatókról

S ha megpróbálnád Uram még egyszer

Az Embert rávenni Szeretetre --

Internálnának, esküszöm rá,

Ha nem is vernének mindjárt keresztre.


Farkasfalvy Dénes (fordítás): Adventi himnusz

Adventi himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása -- IX. századi ismeretlen szerzô

Vecsernyére

Csillagok teremtô Ura,

hltünk örök fénysugara,

világmegváltó Krisztusunk,

hallgasd meg esdeklô szavunk.

Mert irgalomra inditott

a halálthozó pusztulás,

megváltást hoztál: a beteg,

bûnös világnak gyógyulást.

A világ fáradt estelén,

mint nászteremból vôlegény,

elhagytad áldott Szûzanyád

méhének tiszta templomát.

Erôd és hatalmad elôtt

térdre borulnak mindenek,

az égiek s a földiek

készséggel hódolnak neked.

Szent Urunk, hittel kér imánk,

ki egykor ítélônk leszel,

ne érhessen minket soha

az álnok ellenség nyila.

Krisztus, legkegyesebb Király,

dicsérünk téged és Atyád,

s a Lelket, a Vigasztalót

most és örök idôkön át. Ámen.


Farkasfalvy Dénes (fordítás): Karácsonyi himnusz

Karácsonyi himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása -- Szent Ambrus

Ó népek Megváltója, jöjj,

hadd lássuk a Szûz Gyermekét!

Egész világ, ámulva nézz:

Istenhez méltó születés.

Nem férfi magvából fogant,

de Szentlélektôl titkosan:

az Úr Igéje testet ölt,

mint szûz méhben termett gyümölcs.

A Szûz várandós anya lett,

szemérme sértetlen maradt,

fénylô erényei között

Isten, mint templomban lakik.

Most hagyja el a nászszobát,

a tisztaságos palotát!

Két-természetû Óriás,

indulj utadra lelkesen!

Atyának egyenlô Fia,

végy testet: indulj gyôztesen,

Testünknek gyengeségeit

örök erôddel izmosítsd.

Ragyog már jászlad trónusa,

új fényt lehel az éjszaka,

s ezt nem oltja semmi éj,

a hit táplálja sugarát.

Krisztus, legkegyesebb Király,

dicsérünk téged és Atyád,

s a Lelket, a Vigasztalót

most és örö idôkön át. Ámen.


Farkasfalvy Dénes (fordítás): Vízkereszti himnusz

Vízkereszti himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása -- Prudentius

Látván az újszülött Fiút

a bölcsek kelet kincseit

hódolva átadják neki:

mirrhát, tömjént és aranyat.

Ismerd fel: nyíltan hirdetik

erôdet és országodat;

Fiú e hármas jel szerint

Atyádtól kaptad sorsodat!

Királynak szól a színarany,

Istent imád az illatos

tömjén: jósolja sírodat

a mirrha drága kenete.

Minden városnál, Betlehem

nagyobb vagy: néked adatott

megszülni testben a Királyt,

az égi üdvösség urát.

Jelezte már prófétaszó,

csodáival tanuskodó,

magvát elhinti örök Úr,

ki minket országába hív.

Mert övé lesznek mindenek,

a föld, a menny, a tengerek

Kelettôl messzi Nyugatig,

az alvilág s a magas ég.

Áldunk, Jézus, ki magadat

a népeknek megmutatod,

Atyádat és Szentlelkedet

örökre dicsérjük veled. Ámen.


Farkasfalvy Dénes (fordítás): Vízkereszti himnusz

Vízkereszti himnusz

Farkasfalvy Dénes fordítása -- Sedulius

Gonosz Heródes, mit remegsz,

ha Krisztus jöttét hozza hír?

Nem bántja földi trónodat,

ki koronát az égben ad!

A bölcsek jönnek, lám elöl

vezérlô csillag tündököl.

A Fényt a fényben keresik,

Istent imádják kincseik.

Az égi Bárányt tiszta víz

csorgó patakja fürdeti.

Bár bûntelen, lemossa mind

magára vállalt vétkeink.

Új hatalom, csodálatos:

a korsókban a víz piros!

Kitöltik, s íme, míg folyik,

szavára borrá változik.

Áldunk, Jézus, ki magadat

a népeknek megmutatod,

Atyádat és Szentlelkedet

örökre dicsérjük veled. Ámen.


Fáy Ferenc: Betlehem

Betlehem

Fáy Ferenc

A csillag régen nem ragyog,

-- megkopnak mind a csillagok.

Csak vér van, könny és vad hadak

s riadt, lapító házfalak.

A három király, számsorok

-- osztás, szorzás -- közt hánytorog;

s lázas álmokkal méri le:

megérte-e? Megéri-e?

A pásztorok meg, nagy subák

alatt álmodnak új csodát:

több esôt, gazdagabb napot

s a báránykákért kamatot.

És sár van, csönd s a csönd alatt:

véres virágok alszanak.


Fáy Ferenc: Pásztor-ének

Pásztor-ének

Fáy Ferenc

Bokánkig ér a hó,

térdünk fölé a nyomorúság.

Hogy induljunk el hozzád, Betlehembe?

Bárányainkat farkasok,

lányainkat az ordas-ôsz hurcolta el.

A források befagytak.

S asszonyaink tömlô-emlôjébôl,

esténként, izzó levegôt iszunk.

Hamvad a föld.

Mi csiholtuk a szikrát,

hogy égô testek melegéhez ülve,

olvassuk fel megdermedt álmaink.

Istenek füstjét fújja a halál

s ujjaink nyársán -- korpás napjaink

moslékján hízott -- csillagok forognak.

Virág lobog és csecsemôk szeme

pattog a tûzben... bölcsôk fája lángol.

És gondjaink fekete kenyerére

méz-ikrás zsírját csurgatja az éj.

Megzabáltuk a Holdat

s még éhesek vagyunk!

Gyengék vagyunk és rongyosak vagyunk...

de nem félünk Heródes bosszújától.

Mi már elástuk fiainkat,

elrejtettük ôket az ôszbe

-- október oszló árnyai közé --.

Elzártuk ôket a feledés barlangjába

és a közöny kardbiztos sziklatömbjét

görgette rájuk szorgalmas kezünk.

Nincsenek fiaink!

Csak fordulj vissza nyugodtan, Heródes;

nem kell itt már a kard.

Ez a Pill és az abortusz kora,

a humanista gyilkosok kora,

hol véres jelek milliója szárad

az ember bezárt homloka felett.

Véresek vagyunk és éhesek vagyunk!

Talpunk alól elrágtuk már a földet.

Bokánkig ér az ég,

és csizmánk szárán becsurog az Isten.

A zsoltárokat fújjuk még, Uram,

de nincs már idônk Betlehembe menni.


Gábor Éva: Kicsi Jézus (részlet)

Kicsi Jézus (részlet)

Gábor Éva

Napkeleti három király: Gáspár, Menyhért, Boldizsár

Késô éjjel, vak sötétben ugyan bizony merre jár?

Kincset visznek teveháton: tömjént, mirrhát, aranyat,

Fejük felett fényes csillag, az mutatja az utat.

Bandukolnak a pusztában, bennük béke, szeretet.

Császárt mennek látogatni? Nem. Egy pici gyereket.

Leborul a három király betlehemi jászolnál:

-- Ég küldötte, kicsi Jézus, a megváltónk Te volnál?

Eléd tesszük a szívünket mi szegény, rossz emberek,

Símogassad, gyógyítsad meg, Te menybéli kis gyerek.

Jászol mélyén, szalma között a kis Jézus felnevet,

Áldás van a mosolyában, megbocsátás, szeretet:

-- Nem érheti baj és bánat, ki engem szívébe zár;

Menjetek hát békességgel, Gáspár, Menyhért, Boldizsár!

Elrohantak a királyhoz ôsz szakállú, vén jósok,

Nagysüveges, köpönyeges varázslók és tudósok.

-- Heródes úr, nagy királyunk! Jaj! Hatalmad odavan:

Királya lesz a világnak, százszor nagyobb bárkinél

Nem lesz nyugtod trónusodon, amíg a kis Jézus él!

-- Elô hát a katonákkal! Fusson a sok fegyveres!

Nem bújhat el sehová sem, kit egész sereg keres!

Tele is lett katonákkal minden utca, minden út,

Minden házat átkutatnak, minden várost és falut.

Ámde azért ne féljetek: Jézust ôk meg nem lelik,

Nem lelhetik, hisz haraggal, gyûlölettel keresik.

Jézus Krisztust megtalálni rossz szándékkal nem lehet,

De hit, jóság és megértés biztosan hozzá vezet!

Jó Isten a mennyországból égi angyalt küldött le

Akkoriban, hogy Heródes a kis Jézust üldözte,

Megmenteni a gyermeket, kicsi fiát, Jézuskát

S kikre bízta itt a földön: Józsefet és Máriát.

Szólt az angyal József ácshoz: ,,Alázattal hallgasd hát,

Amit mondok: jó Istenünk, a mi atyánk parancsát!

Haragszik a gonosz király, kinek neve Heródes,

Sok katona, egész sereg mind csak titeket keres.

Még ma éjjel indulj útnak, amilyen gyorsan lehet,

Egyiptomnak földjére vidd Máriát s a gyermeket.

Ne félj József, baj nem érhet az utadon semmilyen,

Minden vészben, nagy veszélyben, megsegít az Úristen.

Ô vigyáz rád, bármi bárhol történjék is teveled.

Indulj bátran, benne bízzál s van már néked fegyvered!''

Kicsi Jézus családjával csacsiháton menekül,

Üldözôi vad kezére, ne féljetek, nem kerül.

Mennek-mennek arrafelé, hol Egyiptom földje vár,

Drága terhét féltve viszi Fülesük, a hû szamár.

Kis batyuba van bekötve minden földi vagyonuk,

Pár szál ruha, ácsszerszámok, fúró, fûrész, szeg, gyaluk.

Nincsen pénzük, földi kincsük, szegények ám ôk nagyon,

De akik egymást szeretik, minek azoknak vagyon?

Gyermekére, Jézuskára rámosolyog Mária,

Nem kell neki aranyékszer, -- hisz itt van a kisfia.

József, az ács nézi ôket, jó Istennek hálát ád,

Boldog, hogy így együtt lehet egymással a kis család.

Bármennyit kell szenvedniök, a szeretet erôt ad.

S akik hûek, akik bíznak, Isten azokkal marad.

Igaz hite megmentette a bajtól József ácsot,

Megmenekült, mert követte az isteni tanácsot.

(1940 körül)


Gárdonyi Géza: Fel nagy örömre!

Fel nagy örömre!

Gárdonyi Géza

Fel nagy örömre! ma született,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a fény,

Isteni Kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb,

Nézd csak örömmel Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik,

Bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak ez a szalma, koldusi hely,

Rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor, térdeden állj!

Mert ez az égi s földi király.

Glória zeng Betlehem mezején,

Éjet elûzi mennyei fény;

Angyali rendek hirdetik ôt,

Az egyedül szent Üdvözítôt.

Egyszerû pásztor, arcra borulj,

Lélekben éledj és megújulj!


Gyóni Géza: Betlehemesek

Betlehemesek

Gyóni Géza

Zakatol, zúg, dübörög a város.

Kormos kenyeret izzad a gép.

Kavarog, búg az életi vásár,

Gyönge a gyöngébbet löki odébb.

Vézna, csigázott testek inognak.

Vérbefutottan bús szemek égnek.

Szöges korbácsát nekieresztve

Gyermekeit csak veri az élet.

Sírva, sikongva, bukdosva rohannak,

Kidôl az egyik, helyibe más áll.

-- S ím, egy torlódó nagy utca sarkán

Egy percre megáll az életi vásár.

Egy percre bámész szemekkel állnak

Vézna, csigázott, igázott testek,

S utat engednek három kis tömzsi,

Piros orcájú betlehemesnek.

Három apróság hidegtôl csípett

Piros orcával nagy-komolyan

Átballag köztük, s újra bezárul

A szennyes, könnyes emberfolyam.

A lelken régi pásztorzsoltárok,

Halk imák hangja száll halkan át --

Egy pillanatra -- s megint az élet

Harsogja bôsz, vad, harci dalát.

Nincs itt karácsony. Minek kísértesz,

Babonás mese, szép Betlehem?

Örök nagypéntek szomorúsága

Ül hiteroppant, bús lelkemen.

Három királyok maguk osztoznak

Tömjénen, myrrhán, lopkodott kincsen,

És jászolokban milljók születnek,

És millióknak jászola sincsen.

Nincs itt karácsony. Mit is kerestek

Még itt, ti apró betlehemesek?

Kik Jézustok holtra keresték,

Meg is találták a Heródesek.

Mert eljött volna, már eljött volna,

Kit sok hazug ajk fennen sóvárog --

S szólna -- ostorát megsuhogtatva --

,,A templomból ki, kufárok!''

Nincs már karácsony. Menjetek innen

Sietve, apró betlehemesek,

Szíjostorával a cudar élet

Ugyis mihamar elér titeket.

Gömbölyû, gyönge kis kezetekben

Összetörik a betlehem-játék,

Mint az enyémben. S lesztek ti is majd

Bús, hiteroppant, lézengô árnyék.


H. M. R.: A karácsonyi ajtó

A karácsonyi ajtó

H. M. R.

Emlékszem, rég volt. A bezárt ajtót

hosszú estéken remegve lestem.

Vártam nyílását azon a sok-sok

felejthetetlen

szép, gyermekkori karácsonyesten.

Kipirult arccal, dobogó szívvel,

úgy vártam, mikor fordul a zárja,

mikor tárul fel, mikor ragyog fel

a titkok fája.

Ó, hogy csábított minden kis ága!

Rég volt ... azóta évek repültek,

és messzirôl int már az öregség,

s azt veszem észre, felnôtt, vén gyerek,

-- ez már nem emlék, --

a karácsonyi ajtót lesem még!

Ó, de már többet tudok azóta!

Gazdagabb titkok hívnak és várnak!

Ragyogóbb minden karácsonyfánál,

mit a szem nem láthat

országában a dicsô Királynak!

Tudom, az ajtó egyszer kitárul.

S jöhetnek gondok vagy szenvedések,

ez ad most nékem derût, nyugalmat,

hogy ott az élet

az ajtó mögött ... s már küszöbén élek!


Harangi László: Kis Jézusom

Kis Jézusom

Harangi László

Kis Jézusom, add meg nekem,

Hogy két sóvárgó bús szemem

Ködön, homályon általszálljon:

Add meg nekem, hogy Rád találjon!

Látod, a sok év után

Távol csillagod oly halovány.

A testem gyenge, ha kész is a lélek,

Csak messzirôl hangzik az angyali ének.

Pedig úgy vágyom már lenni Veled,

Csókolni áldott kis kezedet.

Sárba, hidegbe úgy reszket a lélek,

Meglelni, oh Jézusom, hol lehet Téged?

Szent mosolyodat kire hagytad?

Szemd isteni báját -- mondd -- kinek adtad?

Meleg, puha lelked tiszta havát,

Szent kicsi ajkad bölcs égi szavát?

Áldlak, hogy a sárba, a ködbe

Ôket helyezéd öröködbe,

Hogy adtad, oh Jézusom, hála Neked:

Kis tükreidet: a gyermekeket.


Hervay Gizella: XXXVI. gyalogzsoltár

XXXVI. gyalogzsoltár

Hervay Gizella

kitelepített Jézus

Mária kishasában

József az esôben

koldul kintornával

pár csillagot löknek

micisapkájába

az igéretföldjén

marhavagon várja

(Kolozsvár -- hetvenes évek)


Hevesi M. Angelika: Óda a Jászolhoz

Óda a Jászolhoz

Hevesi M. Angelika

A S. Maria Maggiore-ban

Parányi jászol! Három régi deszka!

Téged nem alkotott mûvész keze,

Sem újvilági fényes sáraranytól

Nem fénylesz, mint dómod tetôzete,

Mégis nagyobb vagy minden alkotásnál,

Mi lángelméknek agyába terem...

Idôk teljének szent diadalíve,

Belôled lépett ki a történelem.

Te új idôknek termô mustármagja,

Az örök Róma titkos gyökere!

Te elsô oltár! Belôled sugárzott

Szent áldozatunk ezer tûzhelye.

Isten szerelme elsô szent tanúja,

Az újszövetség pecsétlevele,

Drága frigyszekrény, melyben virágzott

A dúsan termô Jessze gyökere.

A Szeplôtelen illetése rajtad,

Feléd sugárzott szûz tekintete,

S kopott deszkádat bíborral bevonta

Az anyaságnak boldog ihlete.

A Gyermeket, szerelme szép virágát

Te ôrizted sok csendes éjjelen...

Az Istenember elsô könnye átjárt

S átjárt sok édes, égi érzelem.

Ó, mennyi szent titoknak vagy te ôre,

Parányi jászol, három deszkaszál!

Mint méh a méztermô gazdag virágra,

Úgy lelkem hozzád gyakran visszaszáll.

Szívem titkának is Te vagy tanúja:

Újszövetségem gazdag élete

Belôled indult. Ôrizd szent csodáját

S légy boldogító emlékezete.


Hódsághy Béla: Fenyôfát vettem

Fenyôfát vettem

Hódsághy Béla

Fenyôfát vettem kint a téren,

Sudár fenyô volt, égbenôtt.

Pár gyerek fázott a fehéren

Szikrázó Jézusfák elôtt.

Kisebb, nagyobb... Az arcuk éke

Csupa piroskék rózsa volt,

S gyöngytiszta szemük szögletébe

Egy árva könnycsepp haldokolt.

A vásárt leste valahánya,

Dámát urat, ki felcsapott.

Az árus hümmög: Vigye kánya!

Én mondogatom: Drága bot!

A szót ôk mint a halak, pedzik,

A kis halak a kenyeret,

S hogy állt az alku, szól az egyik:

Elviszem én az úr helyett.

A fát, fillér az ára, ötven!

Csak negyven! mond egy kis deres.

Csak húsz! Csak tíz! csattant köröttem

S már a könyök is árverez.

Nevetve mondtam nékik: Ácsi!

Nem lesz a pénzbôl így misem!

Apróka hang zokogta: Bácsi,

Egy kis kenyérért elviszem!

Egy kis kenyérért... Sírt, sikoltott,

A téren végigvert a hang.

Éreztem, fent a dómban oldott

Kötéllel zúg a nagy harang.

Nem húzza, veri félre senki,

Csak ép a mázsás döbbenet,

A könnyes Isten kéri, zengi

A kenyeret, kenyeret.


József Attila: Betlehemi királyok

Betlehemi királyok

József Attila

Adjonisten Jézusunk, Jézusunk!

Három király mi vagyunk.

Lángos csillag állt felettünk,

gyalog jöttünk, mert siettünk,

kis juhocska mondta -- biztos

itt lakik a Jézus Krisztus.

Menyhárt király a nevem,

Segíts, édes Istenem.

Istenfia, jónapot, jónapot;

Nem vagyunk mi vén papok.

Úgy hallottuk, megszülettél

szegények királya lettél.

Benéztünk hát kicsit hozzád,

Üdvösségünk, égi ország!

Gáspár volnék, afféle

földi király személye.

Adjonisten, Megváltó, Megváltó!

Jöttünk meleg országból.

Fôtt kolbászunk mind elfogyott,

fényes csizmánk is megrogyott,

hoztunk aranyat hat marékkal,

tömjént egész vasfazékkal.

Én vagyok a Boldizsár,

Aki szerecseny király.

Irul-pirul Mária, Mária

boldogságos kis mama.

Hulló könnye záporán át

alig látja Jézuskáját.

A sok pásztor mind muzsikál.

Meg is kéne szoptatni már.

Kedves három királyok,

jóéjszakát kívánok!


József Attila: Karácsony

Karácsony

József Attila

Legalább húsz fok hideg van,

szelek és emberek énekelnek,

a lombok meghaltak, de született egy ember,

meleg magvetô hitünkrôl

komolyan gondolkodnak a földek,

az uccák biztos szerelemmel

sietô szíveket vezetnek,

csak a szomorú szeretet latolgatja,

hogy jó most, ahol nem vágtak ablakot,

fa nélkül is befûl az emberektôl

de hová teszik majd a muskátlikat?

Fölöttünk csengôn, tisztán énekel az ég

s az újszülött rügyezô ágakkal

lángot rak a fázó homlokok mögé.


Juhász Gyula: Betlehem

Betlehem

Juhász Gyula

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Ki Betlehemben született ez este,

A jászol almán, kis hajléktalan,

Szelíd barmok közt, édes bambino,

Kit csordapásztoroknak éneke

Köszöntött angyaloknak énekével.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Hogy anyja az Úr szolgáló leánya

És apja ács volt, dolgozó szegény.

És nem találtak más födélt az éjjel

A városvégi istállón kivül.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Kit a komor Sibillák megígértek,

Kit a szelíd Vergilius jövendölt

S akit rab népek vártak, szabadítót.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

A betlehemi kisded jászolára,

Amely fölött nagyobb fény tündökölt,

Mint minden földi paloták fölött.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Augustus Caesar birodalma elmúlt,

Az ég és föld elmúlnak, de e jászol

Szelíd világa mindent túlragyog.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

Ki rómaihoz, barbárhoz, zsidóhoz,

A kerek föld mindegyik gyermekéhez

Egy üzenettel jött: Szeressetek!

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

És hallgassátok meg az angyalok

És pásztorok koncertjét, mely e szent éj

Ezerkilencszázhuszonhároméves

Távolságából is szívünkbe zeng.

Ó emberek, gondoljatok ma rá,

S gondoljatok rá holnap és minden áldott

Napján e múló életnek s legyen

A betlehemi énekbôl öröm,

A karácsonyi álomból valóság

És békessége már az embereknek!


Juhász Gyula: Betlehemes ének

Betlehemes ének

Juhász Gyula

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Ki Betlehemben született ez este

A jászol almán, kis hajléktalan,

Szelíd barmok közt, kedves bambinó,

Ó, emberek, gondoljatok ma rá:

Hogy anyja az Úr szolgáló leánya

És apja ács volt, dolgozó szegény

S az istállóban várt födél reájuk.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

A betlehemi kisded jászolára,

Amely fölött nagyobb fény tündökölt,

Mint minden várak s kastélyok fölött.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Ki rómaihoz, barbárhoz, zsidóhoz,

A kerek föld mindegyik gyermekéhez

Egy üzenettel jött: Szeressetek!

Ó, emberek, gondoljatok ma rá!


Juhász Gyula: Betlehemi üzenet a vakoknak

Betlehemi üzenet a vakoknak

Juhász Gyula

Testvéreim, egy látó küldi néktek

Üdvözletül ma könnyes szavait,

Ki mindig fájón és szédülve nézett

Egy szép pokolt, mely földnek hivatik.

Ô onnan jött, hol a magas mennyeknek

Szférája zeng és csillaga ragyog,

Szemében még e fény árnyéka reszket,

Az édené, mit sírón elhagyott.

Mint nagy elôdje, Milton, aki vak volt,

Ô is szeretne látni víg eget,

Túl minden földi harcon és kudarcon

Felé örök világok intenek.

Testvéreim, itt mind vak, aki balgán

Tûnô örömben üdvöket kutat,

Ki istent vár a múló gyönyör arcán:

Mind vak szegény, ki nem talál utat.

És nem vak az és ô meg fogja látni

Istent magát mind, kinek lelke fény,

Minden világi pompák csillogási

Kialszanak, ha Isten fénye kél.

Szeressetek: ezt mondja az Apostol

S ennél különbet nem mond senkise.

A betlehemi békés csillagokból

Üzeni ezt ma a Szivek Szive!


Juhász Gyula: Búcsúfia

Búcsúfia

Juhász Gyula

A tanyáról jött Tandari Valér

Öreg szülékkel a nagy búcsúra.

A pöttöm szöszke lány most lát elôször

Világi vásárt és templomi oltárt.

Künn a tanyán csak Isten napja süt

S Isten szegénye ôrzi a libát.

Egy léggömböt vett az egész rokonság

A kis Valérnak, szép piros szinût,

Mely ott lebeg a szöszke fej fölött.

A vén templomba is bevitte persze

Az új jószágot a boldog gyerek

S amíg ô némán, tátott szájjal ámult

A túlvilági tündöklô csodákra,

Az arany és ezüst barokk mennyország

Szentjeire és angyalaira

S amíg hallgatta repesô szívével

A magasságok orgonaszavát,

A búcsúfia léggömb hirtelen csak

Elszállt kezébôl és repült vígan,

Pirosan, mint az élet és öröm

A mennyezet felé, hol régi mester

Remekén hódolnak három királyok

A betlehemi gyermek jászolánál.

Öreg szülék és Tandari Valér

Ijedten látták szállani a gömböt.

-- Istentelen! -- csattant föl egy mogorva

Templompribék. Vörös! -- zúgott a másik.

Valér szepegve és szipogva állott

És kicsi szíve riadót dobolt.

A piros üdvözlet pedig mosolygón

Suhant, suhant a hívô nyáj fölött

S a kis Jézuska ölében pihent meg.

A kis Jézuska áldást adva nézte

És úgy tetszett, hogy néki kedvesebb

Ez áldozat, mint arany, mirrha, tömjén

És szinte mintha szólott volna ajka:

-- Ne félj, kis hívem, Tandari Valér!


Juhász Gyula: Karácsony felé

Karácsony felé

Juhász Gula

Szép Tündérország támad föl szívemben

Ikyenkor decemberben.

A szeretetnek csillagára nézek,

Megszáll egy titkos, gyönyörû igézet,

Ilyenkor decemberben.

...Bizalmas szívvel járom a világot,

S amit az élet vágott,

Beheggesztem a sebet a szívemben,

És hiszek újra égi szeretetben,

Ilyenkor decemberben.

...És valahol csak kétkedô beszédet

Hallok, szomorún nézek,

A kis Jézuska itt van a közelben,

Legyünk hát jobbak, s higgyünk rendületlen,

S ne csak így decemberben.

(1902)


Juhász Gyula: Karácsonyi ének

Karácsonyi ének

Juhász Gyula

Szelíd, szép betlehemi gyermek:

Az angyalok nem énekelnek,

S üvöltenek vad emberek.

Boldog, víg betlehemi jászol:

Sok börtön és kórház világol,

És annyi viskó bús, sötét.

Jó pásztorok és bölcs királyok:

sok farkas és holló kóvályog,

S nem látjuk azt a csillagot!

Békés, derûs karácsony éjjel:

A nagy sötét mikor száll széjjel,

S mikor lesz béke és derû?


Juhász Gyula: Karácsonyi köszöntés

Karácsonyi köszöntés

Juhász Gyula

A Makón pihenô katonáknak

Betlehemi csillag

Szelíd fénye mellett

Ma az égen és a földön

Angyalok lebegnek

Isten hírvivôi

Könnyezve dalolnak

Békességet, boldogságot

Földi vándoroknak.

Harcos katonák is

Fölnéznek az égre

S rágondolnak álmodozva

A testvériségre.

Bujdosó raboknak

Idegen párnákon

Kedveseik szelíd arcát

Ringatja az álom.

Fáradt katonák ti,

Pihenjetek szépen

Karácsonyfák lángja körül

A mi szent esténken.

Gondoljatok hittel

Zsolozsmát dalolva

Eljövendô boldogságos

Szent karácsonyokra!

Csukaszürke köntös

Kopott, tépett szárnya

Megváltó nagy békességet

Hoz most a világra.

Gyôzelmes örömmé

Válik majd a bánat,

Lesz még otthon víg karácsony

Magyar katonáknak!

(1916)


Juhász Gyula: Karácsonyi óda

Karácsonyi óda

Juhász Gyula

Csöndes az éj és csöndes a világ is,

Caesar Augustus aranyos mosollyal

Zárta be Janust, Mars fegyvere rozsdás:

Béke a földön.

Hallgat a germán és hallgat a pártus,

Néma az indus és néma a hellén,

Herkules távol oszlopa se rendül,

Thule se mozdul.

Már az aranykor új eljövetének

Hírnökeit, a szomorú szibillát

S a szûzi Virgilt födi földi sír és

Hír koszorúja.

S messzi mezôkön nyájaikat ôrzô

Pásztori népek nézik a derengô

Új csillagot, mely aranyát elönti

Jászoli almon,

Hol mosolyogva és fázva az éjben,

Szôkehajú és szelíd anya keblén,

Most mutatod meg magad a világnak,

Isteni gyermek!


Juhász Gyula: Rorate

Rorate

Juhász Gyula

A kéklô félhomályban

Az örökmécs ragyog,

Mosolygón álmodoznak

A barokk angyalok.

A gyertyák rendre gyúlnak,

A minisztráns gyerek,

Mint bárány a mezôben

Csenget. Az árny dereng.

Hideg kövön anyókák

Térdelnek. Ifju pap

Magasba fölmutatja

Szelíden az Urat.

Derûs hit tûnt malasztját

Könnyezve keresem.

Ó gyönyörû gyerekség,

Ó boldog Betlehem!


Juhász Gyula: Vízkeresztre

Vízkeresztre

Juhász Gyula

Jövének távol, boldog Napkeletrôl

Három királyok, híres mágusok,

Mert hírt hallottak a csodás Gyerekrôl,

Kirôl legenda és jóslat susog.

Ki született szegényen Betlehemben,

Kit megöletne Heródes király

S aranyat, tömjént, mirrhát lelkesedve

Hoz néki Gáspár, Menyhért, Boldizsár!

Szerecsen, indus, perzsa, mind csodálja

A Kisdedet, ki a jövô királya

S a csillagot, mely homlokán ragyog.

Ô édes, kedves. Bájolón gagyog

S egy pintyôkét néz, mely szent szeliden

A Szûz Mária vállán megpihen...

(1924)


Kacsó Sándor: Advent a lágerben

Advent a lágerben

Kacsó Sándor

Ó, gyere be, kicsi Jézus,

Ó, gyere be, béke,

Hajszolt lelkem hajlékába,

Fáradt lábam, hajlott hátam

Bús Betlehemébe.

Nagyon rossz a világ most itt.

Zárva ajtó, ablak,

Mindhiába kopogtatnál,

Elôkelôbb lakásokban

Aligha fogadnak.

Nem is nagyon hiszem, hogy jobb

Szállásod akadna,

Mint ez az én fáradt testem

Karácsonyi békét váró

Rozzant istállója.

Igaz, itt az idegenben

Elhagyatott, árva,

Kóbor kutyák vonítnak rá,

S hosszú puskák, szöges drótok

Állnak ajtajába.

Igaz, búval vert födelét

Komisz szél cibálja,

S nincsen semmi, semmi fény már

Hideg éjbe vakon nézô

Két kis ablakába.

De az alázat szalmáját

Hintettem le a földre,

S meleg párát lehel majd Rád

Türelmességem szamara,

Jámborságom ökre.

Gyere bé hát, kicsi Jézus,

Karácsonyi béke!

Rozzant testem kis ablakán

Hadd tekintsen ki az öröm

Meleg lámpafénye.

(Tirgu Jiu, 1944. december 10. -- román internálótáborban)


Kalotay Mária: Legenda: 1956 Karácsonyán

Legenda: 1956 Karácsonyán

Kalotay Mária

Mikor a kis Jézus lenézett a Földre

nyomban mint a zápor megeredt a könnye...

Magyar tájra esett szelíd tekintete

Pont mikor az orosz ott a magyart ölte.

El is födte gyorsan síró csillag-szemét,

a Szûzanya ölébe rejtette fejét...

A Szent Szûz is búsult ,,Virágos Kertjéért'',

Istvántól rábízott hû magyar népéért!

Szomorúan telt el Jézuska ünnepe

Még az angyalok sem hódoltak elôtte.

A kis Isten-Gyermek zokogott-zokogott,

s forró könnye-árja Budapestre hullott...!


Karinthy Frigyes: Hit, remény, szeretet

Hit, remény, szeretet

Karinthy Frigyes

Karácsonyi mellékletre féláron

Szivünk felett, az éjszakából

Csupán a hit mécse világol.

Tartson hát össze titeket,

A hit, remény s a szeretet.

Legyen a szíved egyszerû,

Ború után jön a derû.

A nyár jön a tavasz után,

S viszont az ôsz a nyár után.

Akárhogy van, s akármikép'

A vers csak akkor szép, ha szép:

Piros fedél, fehér tanya,

És ha nem szép, akkor csunya.

Mert a szívben érzés lakik,

Az Isten tudja, hányadik,

S az érzés tiszta dalt kiván

Bizony, szép, tiszta dalt kiván.

Kicsiny kunyhóban szeretet,

Szeressétek a gyermeket,

E szent karácsony ünnepén

Önöknek ezt kivánom én.

Mert bibor-bársony vendégség-

Nél jobb egy napi egészség

Opasno je van se nagnuti

Kéretik nem dohányozni.


Karinthy Frigyes: Karácsonyi elégia

Karácsonyi elégia

Karinthy Frigyes

Mit tettél ártatlan szívemmel, gyalázatos kor, felelj meg

Karácsony van, de nekem nem kellenek olcsó fenyôgallyaid

Hazug viaszkönnyet ne sírjon a karácsonyi gyertya

Meg nem vesztegetsz cifra csecsebecséddel

Rántsátok le az asztal vacsorázó fehér terítôjét

Fekete posztó van alatta, két gyertya ide és feszület

Krisztus törvényszéke elé rángatlak, hívlak tetemére

Ennek a gúzsbakötött és megtört valaha isteni szívnek

Milyen boldog voltam én ennek a századnak elején

Nem magam miatt szegény voltam és magamrahagyott

De volt valami példátlan izgalom és remény a levegôben

Készültünk valamire és vártunk valami Meglepetést

Aminôt soha még hinni se mert a világ

Egy nemzedék se, mióta Cromagnon s a neanderi völgy

Ködös reggeleit elhagyta ez a földre lepottyant

Valami idegen bolygóról idekerült különös féreg, az ember

Hasonló s mégis egészen más mint az ittlakó többi barom

Remegett minden ebben az ünnepi várakozásban

Mint a gyerekek, mielôtt megszólal odabent a csengô

Én magam sejteni véltem azt is, mi lesz az ajándék

Homályos célzással régen ígérte már sok kusza jel

Idelent a Földön és fönt a csillagos Égen

Ezt a csákót és kardot, ezt az isteni kinevezést

Hogy mostohatestvéreink fák és krokodilok

Közt a legifjabb s nem is a legjobb és legügyesebb

Az a fajta, amelyhez tartozom véletlenül én is

Hogy éppen ez kapja kezébe amire mindenek foga vásik

Kényre-kedvre örökbe a Nagy Mennyei kirakatnak

Legszebb játékát, ezt a nagy Lapdát, aminek Föld a neve

S amivel játszani már nem akar többé aki csinálta

Gyönyörû lapda, éppen nekünk való embergyerekeknek

Nem olyan nagy mint a Nap például, de nem is oly forró

Ujjunk meg nem égeti s tele van gyönyörû rajzzal

Erdôk és tengerek és hegyláncok csupa színes ábra

Hókristály és vízirózsa és északi fény gyönyörû

S miénk lesz az egész, tehetünk vele ami tetszik

Belebujhatunk vagy kihajíthatjuk nagy ívben a térbe

El is ronthatjuk, megnézhetjük a szerkezetét

Mindenki lázasan készült ennek a századnak elején

Erre az ünnepi napra, mikor az ember lesz úr a világon

Kezdtük szemügyre venni alaposan ami majd miénk lesz

Hogy tudjunk bánni vele, ne legyen fennakadás

Élvezni, élni, csinálni minden pazar örömét

Egyikünk a hal siklását figyelte a vízben

S eltanulta, hogyan szed ki a vízbôl levegôt

Másik a madarat röptiben nézte ravaszdin

S másnap maga is harsogva felröppent mint a madár

Harmadik tettenérte a Láthatatlan Sugarat

S déli idôben fényes nappal megjelent a kísértet

Félelmes csontváz eleven testünk lágy kérge alatt

A negyedik és ötödik közellé tette a távolt

Megfogta az idôt, eleven lett mozgó vásznon a mult

Aladin csodalámpája hangot varázsolt a füledbe

S tudtad Szaharában `most` sírni a sárga sakált

Tündérmese csizma hétmérföldes hipp-hopp ahol akarok

Így kavargott négy évszak négy díszlete közt a Darab

Mennyei Színjáték és csupa emberi drága szerep

Énnekem is volt szerepem húsz évesen ilyen fiatalon

Készültem rá még mielôtt látni tanult a szemem

Hogy a `prológust` majd én mondom el, ha kezdôdik a játék

Egy reggel, jól emlékszem, a Halley üstökös éppen

Fönt libegett halványan hajnali égi mezôn

Jöttem  a réteken át gyalogost Rákos felôl fútt a szél

S komponáltam az Ódát nyurga nagyszájú kamasz

Mint akinek nincs, nem is lehet más dolga csak ez

Ódát harsogni, ódát a Századhoz, mámoros ditirambust

,,Én múzsák ifjú papja'' vagy Rotterdamus Erasmus

Ennél is szebbet, ujjongóbbat és szabadabbat

Eldicsekedni fennszóval, hogy necsak az élôk

Hallják, hallják a holtak is régi temetôi rögökben

Da Vinci Lionardó és Daedalus és Shakespeare és Verulami Bacon

Pár semmi évezred iskolatársa és tanulója

Hogy szárnyas szavaik zúgó szárnyakká átalakultak

S nem kép és hasonlat immár a büszke beszéd: repülés!

Mert félórával elôbb láttam két földi szememmel

Dagadni és dudorodni a földet s horpadni a mennybolt

Kupoláját ferdén libegve s futni alattam a felhôt

S nem rímek és szavak és muzsika részegített meg

Nem szédített látni káprázatot olcsó borával a Szépség

Ez a Valóság volt, ez a vászonból tákolt monoplán

Minden szépnél szebb, minden Igézetnél igazibb Igézet

Hogy gyôzni fogunk diadal diadal diadal minékünk

S ha a mennyeknek országa nem száll le a földre

Majd érte megyünk mimagunk s ,,lészen éj és nap

Hat nap és hat éjjel s a hetediken megpihenünk''

Így volt ez s még aznap délután szép kedvesemmel

Ültünk a budai cukrászda hûvös terraszán

S álmodtunk kisdedet aki majd megéri ezt a napot

Gyalázatos század, mit tettél mire a kisded megszületett

December közepetájt karácsony elôtt tizenhetedikén

Százezer ember hörgött Mazurnál a jeges pocsolyában

S kedvesemet elvitte mint meg vagyon írva

,,Gyûlölet és téboly mocskos magzatja a dögvész''

Országok tépték s marcangolták egymás húsát mint az ebek

Aztán csönd lett, a megtépett föld sebeit nyalogatta

Sok-sok év mulva tértem magamhoz egy árokban valahol

Ahová dobott a földrengés s elindultam keresni helyem

Kábultan még roggyanó térddel és betörött fejjel

Keresni a kedvem és hitem és hetyke bizalmam

Hová tettétek mi ez miféle világ lett

Hol a kerek asztal aminek gazdáját dícsérni akartam

Köszönteni dallal miféle arcok ezek a régi helyén

Ostoba gúnnyal hallgatnak ha szólok nem értik a nyelvet

Köszönök és nem is felelnek torkomon akad a szó

Ég felé nyujtom tenyerem hogy eszükbejussak

Összenéznek s alamizsnát tesznek belé azt hiszik koldulni jöttem

Mennék már innen repülnék fönt berreg valami

Aranyat csempész a gépen a bankár át a határon

Vagy valami bombát a háborúra spekuláló iparos

Messze suhan már nem érem utól összeesem az ucca kövén

S már nem tudom eldadogni vádoló végrendeletem


Karinthy Frigyes: Karácsonyi karének

Karácsonyi karének

Karinthy Frigyes

Évtársaim emlékkönyvébe

Nem tudok én igazi ajándékot osztogatni

Mint a tehetôsek aranytollat és cigarettatárcát

Én mindenféle szép szavakat gyüjtögettem

Adogattam olcsón, még nekem is maradt,

Gondoltam ezekbôl csinálok most valamit

Komponálok egy szép karácsonyi korált

Amit aztán majd együtt fogunk énekelni

Kétszer húszévesek a régi világból

De vendégek jöttek valaki zongorázott

S olyan furcsa valami volt amilyen még soha

Körülnéztem s az ismerôs arcok és alakok

Még tulajdon házamnépe is hozzám hasonló

Visszaszaladt a képen és olyan idegen lett

Mintha csak véletlenül emlékeznék az egészre

Erôltetni kell hogy eszembejusson

Nagyon régen volt az egész és nagyon messze

Hogy ezek itt örömet és fájdalmat okoztak

Kicsit félôs érzés és mégis olyan könnyû

Hogy íme nincs bosszú és hála se többé

Mert valahová utazni kell nem tudom hová

Ahol minderre úgyse lesz többé alkalom

Csak egyvalami fájt tompán ostoba kínnal

(Mint a gyereknek akitôl pörgôcsigát vettek el

S már húzzák is ki a boltból üres a tenyere

S néz vissza a tarka üvegre és üres tenyerére)

Hogy úgy hagyom itt az egészet ahogy találtam

Szenvedélyes szavaimtól senki se változott

S már nem volt kedvem rakosgatni szavakat

Szólván egyszerre mindannyiunkhoz fennszóval

Inkább csak úgy külön-külön búcsúzom el

Ajándék-kézszorítás sebtiben pongyola módon

Mint kivel zakatolva-mérgesen indul a mozdony

S néhányan lézengenek füstös alkonyi ködben

Induló és érkezô vonatok közt, ha kikisértek,

Emlékszel Turcsi erre a pályaudvarra

Összeboruló kormos boltozatával

Amitôl síró vakot álmodik a kicsi koldus

Látod a kerek égbolt is ennyi lett számunkra fiacskám

Hasztalan keserû becsvágyad Milán, és gyanakodásod

Kutass ki, nem én loptam el vajaskenyered

Valaki más lehetett mindkettônk tolvaja pajtás

Szervusz neked is Desiré hát mit csináljak

Nem tudtam eljátszani a nagy komoly szerepet

Ahogy tulajdon halálunk mímeltük nagy röhögéssel

Laci nem jöttél ki, neked azt izenem

Egyszerû borom szôllôbôl volt  ne igyunk mindig

Azt a pántlikás pálinkás kurjongatós úri pancsot

Zoltán ne bánts ne szidj nem tudtam mást cselekedni

Jól tudom én hogy nem ér semmit a jóság

S rossznak lenni dicsôbb mégse ment a dolog

Könnyû eset volt Bandi másnak lenni a szürke

Mindennapi népnél -- de lenni olyannak

Én mondom neked ez már kicsit nehezebb

Haragudtál rá aki rúgdosott Imre köszönöm

Egyszer Menyus rámkiabáltál úgy-e megbántad

Zsiga bátyám jól esett gyermeknevetésed

S hogy megríkattalak Géza hálás vagyok érte

Együttvéve sajnáltatok ha bajbakerültem

S kedvesek voltatok nincsen semmi panaszom

De mindez csak szó gyerekek valamit kellene tenni

Mi lesz velünk ocsudjunk magunkra eszméljetek

Nem pályaudvar ez fiúk hagyjuk e mókát

Nem látjátok vagy úgy tesztek mintha senki se látná

Indultunk hajóval fellobogózva részeg örömben

S fittyet hánytunk ama tengerrengésnek zivatarnak

Mikor százezer csónak merült a hínárba

És sétáltunk nyakkendôsen és cigarettáztunk

S intettünk egymásnak finoman és elegánsan

Összeütôdve a korlátnál a fedélzet terraszán

S míg most is így lótunk-futunk és heverészünk

A ponyva alatt helyeselve a szép alkonyatot

Cápák és delfinek siklanak s mi füttyentünk nekik

Mintha csak látványosság volna ez a tenger

De én az imént jártam a hajófenéken

Miklós gyere félre mondani akarok valamit

Te mondd csak tudsz te róla vagy a többiek is

Hogy az éccaka... (én rossz alvó hallottam is a zörejt)

A tenger sima volt és mégis történt valami

Talán valami alattomos jéghegy lehetett

Az alattság régen víz alatt... nézz le a falnál

Három sor ablak eltûnt már a felszín alatt

Oszkár az isten irgalmára nézz körül egyszer

Nem látod közeledni a csattogó hideg habokat?

Oly közel van már látni külön sok kicsi fodrot

Mindegyik fodrocska nézd csak egy friss pici arc

Most született habcsecsemôk és vizilegények

Nem sok jóakarat ami itt kavarog

Üvegszemünk nyitva és néznek ránk mereven

S nem hallod alant azt a fojtott nevetést

Ami ott sustorog és zajlik tajtékos ajkaikon

Hátadon nem fut végig nedvesen a nyirok

Ettôl a nevetéstôl? -- Hisz ezek azt nevetik

Hogy itt táncolnak majd ahol most áll a hajó

Jaj istenem és mi csak ülünk fent a szalónban

Verni félre harangot senkiben nincsen erô?

Mihály a mélybe mered elködlô béna szemekkel

Valami Atlantis tornya felé hunyorog

Hagyd azt a vizet pajtás rángatva könyörgök

Csak föveny és kagyló és roncsok és férgek azok

Algák kósza lidérce nem szikraparázs

Üllôjén csodacsattot nem kalapál Hefaisztosz

S az a felhô ott fönt az alkonyi égen

Amirôl azt hiszed Ernô, hogy majd csak elindul

Jó kis vitorla ha gyeplôt hajítsz a nyakába

Az a felhô nem mireánk néz az rokona ennek a víznek

És ez a víz jön és szétnyílik és elereszt

Kihúzza magát kajánul alólunk és hangtalanul

Mint Sóhajok Hídja szennyes csatorna fölött

Zuhantat alá hanyatt-homlok bûzös feketeségbe...

Jaj gyerekek végünk van fáklyát ide hol a szivattyú?

Kortársaim bajtársaim vesztünkre hova kerültünk,

Azt hittük hosszú az út és messze a part még

És majd elérünk valami új Ámerikát

Most sehol semmi világ és semmi csillag az égen

És semmi fárosz a parton és semmi föld és semmi öböl

Hömpölygô vízgolyó lett a mi tarka világunk

S rozzant Noé-bárka cifra hajópalotánk

Kormos tükreiben mit nézed Béla táguló szembogarad

Igy mult el sok nemzedék és most mi vagyunk a soron

Értitek értitek értitek végre ez nem afféle hasonlat

Mi csak élet voltunk semmi egyéb csak erdei fák

És a fák nem nônek az égig mint a kegyetlen szörnyû hegyek

Alattunk fekete kút ólomtestünk rest kitalálni

Kopoltyút és uszonyokat inkább leszáll a fenékre

Halljátok?!... itt veri már... a víz... az ablak peremét...

Még pár vonal az egész... már nincs idôm befejezni

Egyet böffen a tenger s egy óriás buborék

Pattan el... azután... azután semmi se lesz

Most még ez a perc testvérek ez a perc... bujjatok össze

El az arcunkról ezt a megfagyott lárva mosolyt

Most ordítsunk legalább együtt egy rettenetest

Legalább az éjszaka hallja ez az elfeketülô

Nyúlós és hideg és gonosz éj hogy verje az átok

Legalább ez siketülne belé égrevonító panaszunkba

Amit csak a bugyborékoló hörgés fejez be mi már nem...

Vagy szebb lenne talán... talán mégis az a karének

Testvérek társaim nagyszerû ünnepi dal

Szörnyûséges miatyánk gyôzelmes és diadalmas

Csengô tiszta torokból büszkeerôs bariton

Ez a perc még a miénk s nem féltjük a többit

Lángoló kévékkel keljen fel holnap a Nap

Hallani fogják mások tenger alól messze dalunkat

És minden karok zengjenek és mindenik oltár

És mindegyik vallás ki hisz téged egyisten a földön

Orgonaszóval és sófárral és trombitahangon

El illah il Allah és Löchó Daudi és Kirie Eleison

És mindegyiken túl vékonyan csilingelô karácsonyi csengô

Amivel kisfiamat hívják holnap a fenyôfa tövébe

Circumdederunt me gemitus mortis

Gloria in excelsis Deo Krisztus megszületik.


Kányádi Sándor: Isten háta mögött

Isten háta mögött

Kányádi Sándor

üres az istálló s a jászol

idén se lesz nálunk karácsony

hiába vártok

nem jönnek a három királyok

sok dolga van a termetônek

mindenkivel ô sem törôdhet

messzi a csillag

mindenüvé nem világíthat

megértjük persze mit tehetnénk

de olyan sötétek az esték

s a szeretetnek

hiánya nagyon dideregtet

elôrelátó vagy de mégis

nézz uram a hátad mögé is

ott is lakoznak

s örülnének a mosolyodnak


 Bevezetô

Ez a gyûjtemény 167 karácsonyi verset, himnuszt és 49 egyházi éneket nyújt át. A gyûjtemény alapja a Karácsonyi versek címû könyv, amelyet az Egyesült Államok Passaic városában mûködô Szent István Magyar Iskola adott ki 1997-ben, Kerkayné Maczky Emese szerkesztésében. Az ott található verseket kiegészítettük a Néri Szent Fülöprôl elnevezett Hittanya Alapítvány által gyûjtött versekkel, majd a Magyar Elektronikus Könyvtárból átvett anyaggal, végül pedig a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár által bevitt mûvekkel. Az alábbi táblázat tartalmazza a versek eredetét. A program címoldalának grafikája Kerkay Béla munkája, és az elôbb említett Karácsonyi versek címû könyv egyik illusztrációja. A Szent vagy, Uram! énekeit a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár elsô számú tételébôl vettük át.

Az elektronikus kiadáshoz nem kértük meg a szerzôi jog alatt álló versek kiadási jogát. A gyûjteményt lelkipásztori használatra szántuk, abban bízva, hogy erre a célra mindenki megadja hozzájárulását. Más célokra a jogvédelem alatti anyagokat felhasználni nem szabad. Amennyiben a szerzôi jogot a lelkipásztori célra sem adja meg valamelyik szerzô vagy annak örököse, a verset ki fogjuk törölni a programból.

A gyûjteményben szereplô mûvek forrásuk szerint. Jelmagyarázat:

KV	Karácsonyi versek címû könyv
HIT	Néri Szent Fülöprôl elnevezett Hittanya Alapítvány
MEK	Magyar Elektronikus Könyvtár
PPEK	Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár
KV	Ady Endre	A Jézuska tiszteletére
KV	Ady Endre	A karácsony férfi-ünnep
HIT	Ady Endre	A lelkem Kánaán-magvai
HIT	Ady Endre	A nagyranôtt Krisztusok
MEK	Ady Endre	A téli Magyarország
HIT	Ady Endre	Békesség ünnepén
KV	Ady Endre	Egy jövendô karácsony
MEK	Ady Endre	Egy megíratlan naplóból
HIT	Ady Endre	Ének karácsony ünnepén
KV	Ady Endre	Karácsony -- Harang csendül...
KV	Ady Endre	Karácsony -- Ma tán a béke...
HIT	Ady Endre	Kató a misén
KV	Ady Endre	Kis, karácsonyi ének
HIT	Ady Endre	Virágos karácsonyi ének
KV	Alföldi Géza	A tél
KV	Alföldi Géza	Áldás! Béke! Húgomasszony!
KV	Alföldi Géza	Ha nálunk született volna...
KV	Alföldi Géza	Krisztus!... Krisztus!...
KV	Alföldi Géza	Krisztus lehajolt
KV	Alföldi Géza	Mária dalolja...
MEK	Ányos Pál	Három királyok napján
HIT	Arany János	Almanach 1878-ra
HIT	Arany János	Hej! Iharfa...
KV	Arany János	Karácsonyi éjszakán
PPEK	Áprily Lajos	Karácsony-est
HIT	Babits Mihály	A felnôtt karácsony
HIT	Babits Mihály	Beteg-klapancia
MEK	Babits Mihály	Csillag után
HIT	Babits Mihály	Himnusz
HIT	Babits Mihály	Karácsonyi ének
HIT	Babits Mihály	Karácsonyi lábadozás
PPEK	Babits Mihály (fordítás)	Krisztus születésére
KV	Baja Mihály	Karácsony
KV	Barna Kornél	Karácsonyéji álom
KV	Batthyány-kódex (XVI. sz.)	Új világosság jelenék
KV	Bernáth William	Karácsony
KV	Bodor Miklós	Betlehemi csillag
KV	Borsiczky Imre	Karácsony - újév
PPEK	Bujdosó Bálint (fordítás)	Adventi zsolozsma himnusz
PPEK	Bujdosó Bálint	Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak
PPEK	Bujdosó Bálint (fordítás)	Karácsonyi zsolozsma himnusz
PPEK	Bujdosó Bálint (fordítás)	Kisded Jézus és Szûzanya
PPEK	Bujdosó Bálint (fordítás)	Urunk születésérôl
KV	CsáKVáry Zoltán	Újévi imádság
PPEK	Csanád Béla (fordítás)	Karácsonyi párversek
PPEK	Csighy Sándor	Karácsonyfa elôtt
HIT	Csokonai Vitéz Mihály	Újévi ajándék
KV	Dömötör Tibor	Karácsony
MEK	Dsida Jenô (fordítás)	Egy rózsa zsenge szára
MEK	Dsida Jenô	Itt van a szép karácsony
MEK	Dsida Jenô	Közeleg az emberfia
KV	Dutka Ákos	Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban
PPEK	Farkasfalvy Dénes (fordítás)	Adventi himnusz
PPEK	Farkasfalvy Dénes (fordítás)	Karácsonyi himnusz
PPEK	Farkasfalvy Dénes (fordítás)	Vízkereszti himnusz
PPEK	Farkasfalvy Dénes (fordítás)	Vízkereszti himnusz
KV	Fáy Ferenc	Betlehem
KV	Fáy Ferenc	Pásztor-ének
KV	Gábor Éva	Kicsi Jézus (részlet)
KV	Gárdonyi Géza	Fel nagy örömre!
KV	Gyóni Géza	Betlehemesek
KV	H.M.R.	A karácsonyi ajtó
PPEK	Harangi László	Kis Jézusom
KV	Hervay Gizella	XXXVI. gyalogzsoltár
PPEK	Hevesi M. Angelika	Óda a Jászolhoz
PPEK	Hódsághy Béla	Fenyôfát vettem
KV	József Attila	Betlehemi királyok
KV	József Attila	Karácsony
HIT	Juhász Gyula	Betlehem
MEK	Juhász Gyula	Betlehemes ének
MEK	Juhász Gyula	Betlehemi üzenet a vakoknak
MEK	Juhász Gyula	Búcsúfia
PPEK	Juhász Gyula	Karácsony felé
KV	Juhász Gyula	Karácsonyi ének
KV	Juhász Gyula	Karácsonyi köszöntés
HIT	Juhász Gyula	Karácsonyi óda
MEK	Juhász Gyula	Rorate
MEK	Juhász Gyula	Vízkeresztre
KV	Kacsó Sándor	Advent a lágerben
KV	Kalotay Márta	Legenda: 1956 Karácsonyán
KV	Kányádi Sándor	Isten háta mögött
KV	Kasza-Marton Lajos	Karácsony küszöbén
KV	Kasza-Marton Lajos	Utak fehér szönyegén
KV	Kertész László	A Kisdeddé vált Ige
PPEK	Kiss Jenô	Pásztorok zavara
KV	Kosztolányi Dezsô	Karácsony
KV	Kovásznai Kôvér János	Karácsonyi óhaj
KV	Lajossy Sándor	Karácsonykor
KV	Lendvai Hedvig	Karácsonyi utazás
PPEK	Lendvai István	A szent éj zenéje
PPEK	Lendvai István	Könyörgés Betlehembe
KV	Magyar Cantionale (XVII. sz.)	Mária Szûzanya
KV	Magyar Cantionale (XVII. sz.)	Szép Violácska
KV	Mányoki-Németh Károly	Jászol körül
KV	Mécs László	Karácsony
KV	Medriczky Andor	Karácsonyi pásztorének
PPEK	Mentes Mihály	Proletárkarácsony
KV	Miskolczy Kálmán	Magyar Karácsony
PPEK	Móra László	Karácsony édes ünnepén
KV	Móra László	Karácsonyi csengô
KV	Móra László	Karácsonyi imádság
KV	Murányi Marianna	Jézust, ha jô
PPEK	N. N. (ismeretlen)	1949 Karácsony
KV	N. N. (ismeretlen)	Fehér Karácsony
KV	N. N. (ismeretlen)	Ha soha egyébkor
KV	N. N. (ismeretlen)	Ily szegényen mint én
KV	N. N. (ismeretlen)	Imádság
PPEK	Nagyfalusy Lajos	Ó boldog éj!
KV	Negyedi Szabó Margit	Karácsonyi emlékezés
KV	Negyedi Szabó Margit	Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?
KV	Négyesy Irén	Karácsony
KV	Németh Ernô	Fekete karácsony
PPEK	Népi imádság	A kis Jézus aranyalma
PPEK	Népi imádság	Karácsonyi éjfélóra
PPEK	P. Jánossy Béla	Az ingecske
PPEK	P. Pál Ödön	Karácsony éjjele
PPEK	Paksy Gáspár	Adventben
KV	Pálóczi Horváth Ádám	Örvendjetek, keresztyének
KV	Panajothné László Márta	Karácsonyvárás
PPEK	Petôfi Sándor	Karácsonkor
KV	Pécselyi Király Imre	Krisztus Urunknak áldott születésén
MEK	Pilinszky János	A fényességes angyal is
KV	Pohárnok Jenô	Karácsonyfa alatt
PPEK	Puszta Sándor	Betlehemi éj
PPEK	Radványi Kálmán	Azt kérded, kis fiam...
PPEK	Radványi Kálmán	Én Jézust várom, a kis Gyermeket
MEK	Reményik Sándor	A betlehemes
KV	Reményik Sándor	A karácsonyfa énekel
MEK	Reményik Sándor	A karácsonyfa megérkezik
KV	Reményik Sándor	A karácsonyfa panaszkodik
MEK	Reményik Sándor	Karácsonykor
KV	Reményik Sándor (Végvári)	Nagy Magyar télben
KV	Reviczky Gyula	Karácsonykor
PPEK	Sajó Sándor	Karácsonyi ének
KV	Samu Margit	Csillogó karácsony
KV	Samu Margit	Karácsonyi zsoltár
KV	Samu Margit	Karácsony várása
PPEK	Sándor Dénes	Csendes karácsonyi dal
KV	Sík Sándor	A napkeleti bölcsek
PPEK	Sík Sándor (fordítás)	Ádventi himnusz
PPEK	Sík Sándor (fordítás)	Himnusz Krisztus születésérôl
KV	Sík Sándor	Karácsonyi álom
PPEK	Sík Sándor (fordítás)	Karácsonyi himnusz
PPEK	Sík Sándor (fordítás)	Karácsonyi himnusz
KV	Sík Sándor	Regös ének
PPEK	Sík Sándor (fordítás)	Vízkereszti himnusz
PPEK	Sipos Domokos	Megszületett
KV	Szabó Endre	Karácsonykor
KV	Szabolcska Mihály	Karácsony
PPEK	Szalay Mátyás	Békesség a földön!
PPEK	Szappanos Márta Mária	Karácsony éjjelén
KV	Szegedi Cantus Catholici (1674)	Az égbôl színméz
PPEK	Szemlér Ferenc	Karácsonyra
KV	Tarné Lévay Pálma	Karácsonyok
KV	Tollas Tibor	Fekete karácsony
KV	Tollas Tibor	Fenyôk
KV	Tompa Mihály	Karácsony estéjén
HIT	Tóth Árpád	Karácsonyi emlék
KV	Túrmezei Erzsébet	Gyertya
KV	Túrmezei Erzsébet	Kérdez a gyermek
KV	Tûz Tamás	Késô karácsonyok
KV	V. M.	Karácsony elôtt
KV	Varga Andrásné Kovács Ilus	Karácsonyvárás 1949-ben
KV	Várad, 1566	Jer, mindnyájan örüljünk
KV	Wass Albert	Karácsonyi versek I.
KV	Wass Albert	Karácsonyi versek II.
KV	Zsitvay Tibor	Magyar gyermek imája


Címoldal
		Karácsonyi versek, himnuszok, énekek Bevezetés Versek szerzô szerint Versek cím szerint Szent vagy, uram! énekek


Versek szerzôk szerint

A versek szerzô szerint

Ady Endre		A Jézuska tiszteletére
Ady Endre		A karácsony férfi-ünnep
Ady Endre		A lelkem Kánaán-magvai
Ady Endre		A nagyranôtt Krisztusok
Ady Endre		A téli Magyarország
Ady Endre		Békesség ünnepén
Ady Endre		Egy jövendô karácsony
Ady Endre		Egy megíratlan naplóból
Ady Endre		Ének karácsony ünnepén
Ady Endre		Karácsony -- Harang csendül...
Ady Endre		Karácsony -- Ma tán a béke...
Ady Endre		Kató a misén
Ady Endre		Kis, karácsonyi ének
Ady Endre		Virágos karácsonyi ének
Alföldi Géza		A tél
Alföldi Géza		Áldás! Béke! Húgomasszony!
Alföldi Géza		Ha nálunk született volna...
Alföldi Géza		Krisztus!... Krisztus!...
Alföldi Géza		Krisztus lehajolt
Alföldi Géza		Mária dalolja...
Ányos Pál		Három királyok napján
Arany János		Almanach 1878-ra
Arany János		Hej! Iharfa...
Arany János		Karácsonyi éjszakán
Áprily Lajos		Karácsony-est
Babits Mihály		A felnôtt karácsony
Babits Mihály		Beteg-klapancia
Babits Mihály		Csillag után
Babits Mihály		Himnusz
Babits Mihály		Karácsonyi ének
Babits Mihály		Karácsonyi lábadozás
Babits Mihály (fordítás)		Krisztus születésére
Baja Mihály		Karácsony
Barna Kornél		Karácsonyéji álom
Batthyány-kódex (XVI. sz.)		Új világosság jelenék
Bernáth William		Karácsony
Bodor Miklós		Betlehemi csillag
Borsiczky Imre		Karácsony -- újév
Bujdosó Bálint (fordítás)		Adventi zsolozsma himnusz
Bujdosó Bálint		Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak
Bujdosó Bálint (fordítás)		Karácsonyi zsolozsma himnusz
Bujdosó Bálint (fordítás)		Kisded Jézus és Szûzanya
Bujdosó Bálint (fordítás)		Urunk születésérôl
Csákváry Zoltán		Újévi imádság
Csanád Béla (fordítás)		Karácsonyi párversek
Csighy Sándor		Karácsonyfa elôtt
Csokonai Vitéz Mihály		Újévi ajándék
Dömötör Tibor		Karácsony
Dsida Jenô (fordítás)		Egy rózsa zsenge szára
Dsida Jenô		Itt van a szép karácsony
Dsida Jenô		Közeleg az emberfia
Dutka Ákos		Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban
Farkasfalvy Dénes (fordítás)		Adventi himnusz
Farkasfalvy Dénes (fordítás)		Karácsonyi himnusz
Farkasfalvy Dénes (fordítás)		Vízkereszti himnusz
Farkasfalvy Dénes (fordítás)		Vízkereszti himnusz
Fáy Ferenc		Betlehem
Fáy Ferenc		Pásztor-ének
Gábor Éva		Kicsi Jézus (részlet)
Gárdonyi Géza		Fel nagy örömre!
Gyóni Géza		Betlehemesek
H.M.R.		A karácsonyi ajtó
Harangi László		Kis Jézusom
Hervay Gizella		XXXVI. gyalogzsoltár
Hevesi M. Angelika		Óda a Jászolhoz
Hódsághy Béla		Fenyôfát vettem
József Attila		Betlehemi királyok
József Attila		Karácsony
Juhász Gyula		Betlehem
Juhász Gyula		Betlehemes ének
Juhász Gyula		Betlehemi üzenet a vakoknak
Juhász Gyula		Búcsúfia
Juhász Gyula		Karácsony felé
Juhász Gyula		Karácsonyi ének
Juhász Gyula		Karácsonyi köszöntés
Juhász Gyula		Karácsonyi óda
Juhász Gyula		Rorate
Juhász Gyula		Vízkeresztre
Kacsó Sándor		Advent a lágerben
Kalotay Márta		Legenda: 1956 Karácsonyán
Kányádi Sándor		Isten háta mögött
Kasza-Marton Lajos		Karácsony küszöbén
Kasza-Marton Lajos		Utak fehér szönyegén
Kertész László		A Kisdeddé vált Ige
Kiss Jenô		Pásztorok zavara
Kosztolányi Dezsô		Karácsony
Kovásznai Kôvér János		Karácsonyi óhaj
Lajossy Sándor		Karácsonykor
Lendvai Hedvig		Karácsonyi utazás
Lendvai István		A szent éj zenéje
Lendvai István		Könyörgés Betlehembe
Magyar Cantionale (XVII. sz.)		Mária Szûzanya
Magyar Cantionale (XVII. sz.)		Szép Violácska
Mányoki-Németh Károly		Jászol körül
Mécs László		Karácsony
Medriczky Andor		Karácsonyi pásztorének
Mentes Mihály		Proletárkarácsony
Miskolczy Kálmán		Magyar Karácsony
Móra László		Karácsony édes ünnepén
Móra László		Karácsonyi csengô
Móra László		Karácsonyi imádság
Murányi Marianna		Jézust, ha jô
N. N. (ismeretlen)		1949 Karácsony
N. N. (ismeretlen)		Fehér Karácsony
N. N. (ismeretlen)		Ha soha egyébkor
N. N. (ismeretlen)		Ily szegényen mint én
N. N. (ismeretlen)		Imádság
Nagyfalusy Lajos		Ó boldog éj!
Negyedi Szabó Margit		Karácsonyi emlékezés
Negyedi Szabó Margit		Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?
Négyesy Irén		Karácsony
Németh Ernô		Fekete karácsony
Népi imádság		A kis Jézus aranyalma
Népi imádság		Karácsonyi éjfélóra
P. Jánossy Béla		Az ingecske
P. Pál Ödön		Karácsony éjjele
Paksy Gáspár		Adventben
Pálóczi Horváth Ádám		Örvendjetek, keresztyének
Panajothné László Márta		Karácsonyvárás
Petôfi Sándor		Karácsonkor
Pécselyi Király Imre		Krisztus Urunknak áldott születésén
Pilinszky János		A fényességes angyal is
Pohárnok Jenô		Karácsonyfa alatt
Puszta Sándor		Betlehemi éj
Radványi Kálmán		Azt kérded, kis fiam...
Radványi Kálmán		Én Jézust várom, a kis Gyermeket
Reményik Sándor		A betlehemes
Reményik Sándor		A karácsonyfa énekel
Reményik Sándor		A karácsonyfa megérkezik
Reményik Sándor		A karácsonyfa panaszkodik
Reményik Sándor		Karácsonykor
Reményik Sándor (Végvári)		Nagy Magyar télben
Reviczky Gyula		Karácsonykor
Sajó Sándor		Karácsonyi ének
Samu Margit		Csillogó karácsony
Samu Margit		Karácsonyi zsoltár
Samu Margit		Karácsony várása
Sándor Dénes		Csendes karácsonyi dal
Sík Sándor		A napkeleti bölcsek
Sík Sándor (fordítás)		Ádventi himnusz
Sík Sándor (fordítás)		Himnusz Krisztus születésérôl
Sík Sándor		Karácsonyi álom
Sík Sándor (fordítás)		Karácsonyi himnusz
Sík Sándor (fordítás)		Karácsonyi himnusz
Sík Sándor		Regös ének
Sík Sándor (fordítás)		Vízkereszti himnusz
Sipos Domokos		Megszületett
Szabó Endre		Karácsonykor
Szabolcska Mihály		Karácsony
Szalay Mátyás		Békesség a földön!
Szappanos Márta Mária		Karácsony éjjelén
Szegedi Cantus Catholici (1674)		Az égbôl színméz
Szemlér Ferenc		Karácsonyra
Tarné Lévay Pálma		Karácsonyok
Tollas Tibor		Fekete karácsony
Tollas Tibor		Fenyôk
Tompa Mihály		Karácsony estéjén
Tóth Árpád		Karácsonyi emlék
Túrmezei Erzsébet		Gyertya
Túrmezei Erzsébet		Kérdez a gyermek
Tûz Tamás		Késô karácsonyok
V. M.		Karácsony elôtt
Varga Andrásné Kovács Ilus		Karácsonyvárás 1949-ben
Várad, 1566		Jer, mindnyájan örüljünk
Wass Albert		Karácsonyi versek I.
Wass Albert		Karácsonyi versek II.
Zsitvay Tibor		Magyar gyermek imája


Versek címek szerint

A versek cím szerint

A betlehemes		Reményik Sándor
A felnôtt karácsony		Babits Mihály
A fényességes angyal is		Pilinszky János
A Jézuska tiszteletére		Ady Endre
A karácsony férfi-ünnep		Ady Endre
A karácsonyfa énekel		Reményik Sándor
A karácsonyfa megérkezik		Reményik Sándor
A karácsonyfa panaszkodik		Reményik Sándor
A karácsonyi ajtó		H.M.R.
A kis Jézus aranyalma		Népi imádság
A Kisdeddé vált Ige		Kertész László
A lelkem Kánaán-magvai		Ady Endre
A nagyranôtt Krisztusok		Ady Endre
A napkeleti bölcsek		Sík Sándor
A szent éj zenéje		Lendvai István
A tél		Alföldi Géza
A téli Magyarország		Ady Endre
Advent a lágerben		Kacsó Sándor
Adventben		Paksy Gáspár
Adventi himnusz		Farkasfalvy Dénes (fordítás)
Ádventi himnusz		Sík Sándor (fordítás)
Adventi zsolozsma himnusz		Bujdosó Bálint (fordítás)
Almanach 1878-ra		Arany János
Az égbôl színméz		Szegedi Cantus Catholici (1674)
Az ingecske		P. Jánossy Béla
Azt kérded, kis fiam...		Radványi Kálmán
Áldás! Béke! Húgomasszony!		Alföldi Géza
Beteg-klapancia		Babits Mihály
Betlehem		Fáy Ferenc
Betlehem		Juhász Gyula
Betlehemes ének		Juhász Gyula
Betlehemesek		Gyóni Géza
Betlehemi csillag		Bodor Miklós
Betlehemi éj		Puszta Sándor
Betlehemi királyok		József Attila
Betlehemi üzenet a vakoknak		Juhász Gyula
Búcsúfia		Juhász Gyula
Békesség a földön!		Szalay Mátyás
Békesség ünnepén		Ady Endre
Csendes karácsonyi dal		Sándor Dénes
Csillag után		Babits Mihály
Csillogó karácsony		Samu Margit
Egy jövendô karácsony		Ady Endre
Egy megíratlan naplóból		Ady Endre
Egy rózsa zsenge szára		Dsida Jenô (fordítás)
1949 Karácsony		N. N. (ismeretlen)
Én Jézust várom, a kis Gyermeket		Radványi Kálmán
Ének karácsony ünnepén		Ady Endre
Fehér Karácsony		N. N. (ismeretlen)
Fekete karácsony		Németh Ernô
Fekete karácsony		Tollas Tibor
Fel nagy örömre!		Gárdonyi Géza
Fenyôfát vettem		Hódsághy Béla
Fenyôk		Tollas Tibor
Gyertya		Túrmezei Erzsébet
Ha nálunk született volna...		Alföldi Géza
Ha soha egyébkor		N. N. (ismeretlen)
XXXVI. gyalogzsoltár		Hervay Gizella
Három királyok napján		Ányos Pál
Hej! Iharfa...		Arany János
Himnusz		Babits Mihály
Himnusz Krisztus születésérôl		Sík Sándor (fordítás)
Ily szegényen mint én		N. N. (ismeretlen)
Imádság		N. N. (ismeretlen)
Isten háta mögött		Kányádi Sándor
Itt van a szép karácsony		Dsida Jenô
Jászol körül		Mányoki-Németh Károly
Jer, mindnyájan örüljünk		Várad, 1566
Jézust, ha jô		Murányi Marianna
Karácsony		Baja Mihály
Karácsony		Bernáth William
Karácsony		Dömötör Tibor
Karácsony		József Attila
Karácsony		Kosztolányi Dezsô
Karácsony		Mécs László
Karácsony		Négyesy Irén
Karácsony		Szabolcska Mihály
Karácsonkor		Petôfi Sándor
Karácsony elôtt		V. M.
Karácsony-est		Áprily Lajos
Karácsony estéjén		Tompa Mihály
Karácsony édes ünnepén		Móra László
Karácsony éjjele		P. Pál Ödön
Karácsony éjjelén		Szappanos Márta Mária
Karácsony felé		Juhász Gyula
Karácsony -- Harang csendül...		Ady Endre
Karácsony küszöbén		Kasza-Marton Lajos
Karácsony -- Ma tán a béke...		Ady Endre
Karácsony után kivándorlóknak, lágerlakóknak		Bujdosó Bálint
Karácsony várása		Samu Margit
Karácsony -- újév		Borsiczky Imre
Karácsonyéji álom		Barna Kornél
Karácsonyfa alatt		Pohárnok Jenô
Karácsonyfa elôtt		Csighy Sándor
Karácsonyi álom		Sík Sándor
Karácsonyi beszélgetés az Úr Jézussal 1923-ban		Dutka Ákos
Karácsonyi csengô		Móra László
Karácsonyi emlék		Tóth Árpád
Karácsonyi emlékezés		Negyedi Szabó Margit
Karácsonyi éjfélóra		Népi imádság
Karácsonyi éjszakán		Arany János
Karácsonyi ének		Babits Mihály
Karácsonyi ének		Juhász Gyula
Karácsonyi ének		Sajó Sándor
Karácsonyi himnusz		Farkasfalvy Dénes (fordítás)
Karácsonyi himnusz		Sík Sándor (fordítás)
Karácsonyi himnusz		Sík Sándor (fordítás)
Karácsonyi imádság		Móra László
Karácsonyi köszöntés		Juhász Gyula
Karácsonyi lábadozás		Babits Mihály
Karácsonyi óda		Juhász Gyula
Karácsonyi óhaj		Kovásznai Kôvér János
Karácsonyi párversek		Csanád Béla (fordítás)
Karácsonyi pásztorének		Medriczky Andor
Karácsonyi utazás		Lendvai Hedvig
Karácsonyi versek I.		Wass Albert
Karácsonyi versek II.		Wass Albert
Karácsonyi zsolozsma himnusz		Bujdosó Bálint (fordítás)
Karácsonyi zsoltár		Samu Margit
Karácsonykor		Lajossy Sándor
Karácsonykor		Reményik Sándor
Karácsonykor		Reviczky Gyula
Karácsonykor		Szabó Endre
Karácsonyok		Tarné Lévay Pálma
Karácsonyra		Szemlér Ferenc
Karácsonyvárás		Panajothné László Márta
Karácsonyvárás 1949-ben		Varga Andrásné Kovács Ilus
Kató a misén		Ady Endre
Kérdez a gyermek		Túrmezei Erzsébet
Késô karácsonyok		Tûz Tamás
Kicsi Jézus (részlet)		Gábor Éva
Kis Jézusom		Harangi László
Kis, karácsonyi ének		Ady Endre
Kisded Jézus és Szûzanya		Bujdosó Bálint (fordítás)
Könyörgés Betlehembe		Lendvai István
Közeleg az emberfia		Dsida Jenô
Krisztus lehajolt		Alföldi Géza
Krisztus születésére		Babits Mihály (fordítás)
Krisztus Urunknak áldott születésén		Pécselyi Király Imre
Krisztus!... Krisztus!...		Alföldi Géza
Legenda: 1956 Karácsonyán		Kalotay Márta
Magyar gyermek imája		Zsitvay Tibor
Magyar Karácsony		Miskolczy Kálmán
Mária dalolja...		Alföldi Géza
Mária Szûzanya		Magyar Cantionale (XVII. sz.)
Megszületett		Sipos Domokos
Nagy Magyar télben		Reményik Sándor (Végvári)
Ó boldog éj!		Nagyfalusy Lajos
Óda a Jászolhoz		Hevesi M. Angelika
Örvendjetek, keresztyének		Pálóczi Horváth Ádám
Pásztor-ének		Fáy Ferenc
Pásztorok zavara		Kiss Jenô
Proletárkarácsony		Mentes Mihály
Regös ének		Sík Sándor
Rorate		Juhász Gyula
Szép Violácska		Magyar Cantionale (XVII. sz.)
Uram! Mit adjak Néked karácsonyra?		Negyedi Szabó Margit
Urunk születésérôl		Bujdosó Bálint (fordítás)
Utak fehér szönyegén		Kasza-Marton Lajos
Új világosság jelenék		Batthyány-kódex (XVI. sz.)
Újévi ajándék		Csokonai Vitéz Mihály
Újévi imádság		Csákváry Zoltán
Virágos karácsonyi ének		Ady Endre
Vízkereszti himnusz		Farkasfalvy Dénes (fordítás)
Vízkereszti himnusz		Farkasfalvy Dénes (fordítás)
Vízkereszti himnusz		Sík Sándor (fordítás)
Vízkeresztre		Juhász Gyula


SZVU ének
A  Szent vagy, Uram!  adventi, karácsonyi, évvégi, újévi és vízkereszti énekei

Adventi éneke

1.	A kereszténységben, hisszük (Miseének)
2.	Harmatozzatok (Miseének)
3.	Ó, bezárult Édenünk (Miseének)
4.	Téged vár (Miseének)
5.	Ave María
6.	Az Úristen Ádám atyánknak
7.	Áron vesszeje virágzik
8.	Bûnös néped sírva kiált
9.	Ébredj, ember
10.	Mária, szûz virág
11.	Ó, fényességes szép hajnal
12.	Mennyországi fényes hajnal
13.	Mint forró sóhaj
14.	Ó, nemes, ékes
185.	Mária, Szûzanya
193.	Ó dicsôült szép kincs
Karácsonyi énekek

15.	Üdvözlégy, ó drága vendég (Miseének)
16.	Az angyal énekel (Miseének)
17.	Az égbôl színméz csörgedez
18.	Az Ige megtestesült
19.	A szép Szûz Mária
20.	Csorda-pásztorok
21.	Dicsôség mennyben az Istennek
22.	Ez nap nékünk dícséretes nap
23.	Istengyermek
24.	Jászolodban áldunk
25.	Mennybôl az angyal
26.	Midôn a Szûz Magzatát
27.	Mind a világ
28.	Nagy örömnap ez nékünk
29.	Ó, gyönyörûszép titokzatos éj
30.	Ó, Jézus, szüzen született
31.	Örülj, te boldog Betlehem
32.	Pásztorok, pásztorok örvendezve
33.	Szép violácska
34.	Szülte a Szûz szent Fiát
35.	Szûz Mária e világra nékünk
36.	Vígasságos, hangos, nagy örömünk
219.	Az Úrnak dobban (Miseének)
Évvégi hálaadó énekek

37.	Isten, ki az idônek
38.	Az esztendô fordulóján
Újévi énekek

39.	Szép kelet, szép nap
40.	Kél a magasból tiszta fény
41.	Ó, szép Jézus
Vízkereszti énekek

42.	Égi lakomára készüljünk (Miseének)
43.	Az isteni gyermeket
44.	Fényességén e mai napnak
45.	János áll a part felett
46.	Ím az égen feltûnik


SZVU/1:	A kereszténységben, hisszük   (Miseének)

1.	Kezdetre

A kereszténységben

Hisszük, valljuk régen,

Hogy az Isten minekünk

Véghetetlen kegyességében

Ígérte a Megváltót

Vigasztalásképpen.

2.	Dicsôítésre

Dicsôség a mennyben!

Öröm, áldás zengjen,

Mert az Isten kegyes volt

És azonnal nagy elestünkben

Megkönyörült mirajtunk

Paradicsomkertben.

3.	Hiszekegyre

Tudjuk, valljuk régen:

Az idôk teljében

Gábor angyal küldeték

Az Istennek követeképen

S megtestesült az Ige

Mária méhében.

4.	Felajánlásra

Isten jóságának,

Irgalmasságának,

Ki mindenkor kegyelmez

A halandók gyarlóságának:

Felajánljuk magunkat

Jóságos Atyánknak.

5.	Szent, szent-re

Az örök Atyának,

Egyszülött Fiának,

S a Szentlélek Istennek,

Árva lelkünk nagy Vigaszának:

Dícséret és dicsôség

A Szentháromságnak.


SZVU/2:	Harmatozzatok   (Miseének)

1.	Kezdetre

Harmatozzatok

Égi magasok!

Téged vár epedve

A halandók lelke,

Jöjj el, édes Üdvözítônk!

2.	Kezdetre

Mert az emberek

Ott tévelygenek,

Hol te égi fényed

Útján nem vezérled

Ôket, édes Üdvözítônk!

3.	Dicsôítésre

Áldás, dícséret

És hála néked:

Mert fényes világunk

S legfôbb boldogságunk

Te vagy, édes Üdvözítônk!

4.	Evangéliumra

A prófétáknak

Lelkei láttak

Szent jelenésekben

S téged békességben

Vártak, édes Üdvözítônk!

5.	Evangéliumra

Te ember lettél,

S új tant hirdettél.

A jövendölések

Beteljesedének

Rólad, édes Üdvözítônk!

6.	Hiszekegyre

Hiszünk tebenned,

Égi szent követ:

Út, igazság, élet.

Hittel vallunk téged

Istenünknek, Üdvözítônk!

7.	Felajánlásra

Ím, az áldozat,

Melyet bemutat

Szolgád Fölségednek:

Jöjj el és szenteld meg,

Ó kegyelmes Üdvözítônk!

8.	Felajánlásra

Nyújtsd malasztodat,

Hogy ez áldozat

Bánatot gerjesszen

Bûnös szíveinkben.

Ó segíts meg, Üdvözítônk!

9.	Szent, szent-re

Szent az egy Isten

Három személyben.

Az Atyaistennel

És a Szentlélekkel

Szent vagy, édes Üdvözítônk!


SZVU/3:	Ó, bezárult Édenünk   (Miseének)

1.	Kezdetre

Ó bezárult Édenünk,

Rosszra fordult kezdetünk!

Megtaláltuk a halált,

Üdvünk kincse zárra zárt.

2.	Kezdetre

Fel-felnyögött bár imánk:

,,Égi harmat, hullj miránk''

De bilincsben a kezek,

Mert a lélek vétkezett!

3.	Evangéliumra

Elhagyottság éjjelén

Annyi volt csak a remény,

Hogy eljön, ki gyôzni fog,

És leszünk még boldogok!

4.	Hiszekegyre

Állt a világ szótalan,

Jessze törzse lombtalan;

S a hit mégis szárnyat ölt:

Jön Krisztus, kit vár a föld!

5.	Felajánlásra

Jön az Úr, a végtelen,

Könyörül az emberen.

Adjuk vissza kincseit,

Legyen övé minden itt!

6.	Felajánlásra

Övé legyen vagyonunk,

Minden, amit adhatunk.

De ha más kell: jaj nekünk,

Nincsen semmi nemesünk!

7.	Szent, szent-re

Lesz nemsoká! Ara már

A szûz, ki mint napsugár

Oly tisztán szól, hogy: ,,Igen'',

A Szent-szent-szent megjelen.


SZVU/4:	Téged vár   (Miseének)

1.	Kezdetre

Téged vár a népek lelki sötétsége, Isten:

Nincs, ki nékünk harcainkban segítene itt lenn.

Ha szentséges arcod ragyog vándorutunk végén:

Megnyugosznak egymás mellett a nemzetek békén.

2.	Evangéliumra

A sötétség tévedését, Uram, oszlasd széjjel

S töltsd be lelkünk Szentegyházad igaz igéjével.

Légy a népnek fényessége, hogy egy úton járjon,

És a kétség útvesztôin mégis Rád találjon.

3.	Hiszekegyre

Hisszük, Jézus, Rajtad kívül többé nem kell várnunk

Más megváltót és tanítót. A mi Szentegyházunk

Igazságod csalhatatlan hirdetôje, ôre,

Amely bizton vezet üdvünk útjain elôre.

4.	Felajánlásra

Áldott kenyér s bor színébe jöjj, Uram, közénk le

S tekints szelíd kegyes szemmel e szenvedô népre,

Melynek szívét általjárja már a könny s a bánat

És vezeklô keresôje lett az éghazának.

5.	Felajánlásra

Örvendezzünk, keresztények, közel van az Isten,

És eléje minden lélek szentül közelítsen

S az angyalok seregének hangján énekelje:

Siess, Uram, jöjj le közénk, kérünk esdekelve.

6.	Szent, szent-re

Ki elveszed tôlünk a bûnt, adj erôt szívünknek,

Hogy ellene-mondjunk a ránk leselkedô bûnnek

És egykoron gyôzelmesen mehessünk elédbe,

Angyalokkal ,,Szent, szent, szent vagy!'' zenghessük az égbe'.


SZVU/5:	Ave María

1.	Ave María,

Istennek Anyja,

Tebenned virágzik

Váltságunk aranyja.

Áldásod nyelvünk nem unja.

2.	Mária, újul

Világ nevedben,

A föld kereksége

Megépül nemedben,

Mert a nagy Isten méhedben.

3.	Ó drága Jézus,

Szûznek gyümölcse,

Teáltalad szûnjék

Világ rossz erkölcse,

Malasztod szívünk bétöltse.

4.	Esedezz értünk,

Isten Szülôje.

Régi magyarságnak

Te valál ôrzôje.

Légy minden jónknak szerzôje.

5.	Ora pro nobis,

Szép Jézus Anyja,

Szentlélek oltványa

Benned, lelki bánya,

Oltalmad néped kívánja.


SZVU/6:	Az Úristen Ádám atyánknak

1.	Az Úristen Ádám atyánknak,

Kegyes vigasztalásnak:

Megígérte jövetelét a Messiásnak.

2.	És az álnok kígyónak mondta

A szép paradicsomba:

Megtöri majd kevély fejed egy Asszony magva.

3.	Megmondotta Bálám próféta:

Csillag kél e világra

A Jákobnak nemzetébôl, világ javára.

4.	Zsoltárokban szent Dávid ajka

Ekképp szólott bíztatva:

Székében fog uralkodni királyi magva.

5.	Izajás is így jövendöle:

Imé, Jessze gyökere

Vesszôt terem új virágnak nevelésére.

6.	A vesszônek drága virága,

Csillag tiszta világa,

Dávid magva: Máriától jött e világra.

7.	Ám arról is megemlékezünk,

Bízó szívvel készülünk:

Eljön újra világ végén, s megítéltetünk.

8.	Kérjük azért mindnyájunk Urát,

Lelkünk kegyes Bíráját,

Állítsa majd jobbja felôl hívei nyáját.


SZVU/7:	Áron vesszeje virágzik

1.	Áron vesszeje virágzik,

Reménységünk kicsírázik,

Választott Szûzbôl Isten anyja válik.

Ezt szent próféták megjövendölték,

Szent pátriárkák óhajtva kérték,

Szent atyák régen szívükbe rejtették.

2.	Anna lánya, mivel hittél,

Az angyalnak mert engedtél,

Íme az Úrnak szolgálója lettél.

Üdvösségünknek hajnali pírja,

Mi sebeinknek orvosló írja,

Lábad a kígyó erejét lebírja.

3.	Amit elzárt Éva vétke,

Utat ád az üdvösségbe

Szûz Máriának engedelmessége.

Szûz, téged tartunk szent Pátrónánknak,

Téged kiáltunk édes Anyánknak.

Légy orvoslója minden nyavalyánknak.


SZVU/8:	Bûnös néped sírva kiált

1.	Bûnös néped sírva kiált Hozzád,

Ne takard el üdvösséges orcád!

Jöjj, apaszd el könnyeinknek kútját,

Igazítsd el üdvösségünk útját.

2.	Téged hirdet a próféták szája,

Epedve vár a nemzetek vágya,

Te vagy a kulcs, mely a poklot zárja,

És a mennyet elôttünk kitárja.

3.	Reménységünk égô csipkebokra,

Nézz a bûntôl meggyötrött rabokra.

Ne nyeljen el örök halál torka,

Szabadítónk, jöjj megváltásunkra!


SZVU/9:	Ébredj, ember

1.	Ébredj, ember, mély álmodból,

Megszabadulsz rabságodból.

Közelít már üdvösséged,

Eltörlik már minden vétked.

2.	Elküldé az Úr angyalát,

Hogy köszöntse Szûz Máriát,

Kinek tiszta, szûz méhébe

Alászállt az örök Ige.

3.	A Szûzhöz így szól az angyal:

Üdvözlégy, teljes malaszttal!

A Szentlélek megárnyékoz,

S áldott méhed gyümölcsöt hoz.

4.	Fiad Jézus néven hívod,

Ô váltja meg a világot,

Melyet oly rég tart a sátán

Fogságban a bûnnek láncán.


SZVU/10:	Mária, szûz virág

1.	Mária, szûz virág,

Jeruzsálem templomában

Hány éjszakát sír át

Égbe szálló szent imában:

,,Könyörülj népeden,

Könyörülj, Istenünk.

Küldd el a Messiást,

Küldd el nekünk.

Ó, ne hagyd népedet

A gonosznak hatalmában.''

2.	Hallja a bús imát

A nagy Isten égi trónján.

Keresve siklik át

Pillantása bércen, rónán.

Mindenütt zokogás,

Epedô fájdalom;

A lélek vágya sír

Minden dalon.

S az örök Ige szól:

,,Adósságuk én lerónám.''

3.	Jaj, a bûn tengere

Elárad az egész földön.

A szentség Istene

Hová lépjen, hová jöjjön?!

Mária liliom,

Szeplôtlen, szûz, fehér.

Jön az Úr, jön a Szent:

Szívébe tér.

Ó áldott tisztaság!

Nyílik már a lelki börtön.

4.	Mária, szûz virág,

Isten anyja, liliomszál,

Kér egész nagy világ,

Értünk most is imádkozzál:

,,Könyörülj népeden,

Könyörülj, Istenünk.

Küldd el szent Fiadat,

Küldd el nekünk.''

Mária, ha te kérsz,

Bûnös földre irgalom száll.


SZVU/11:	Ó, fényességes szép hajnal

1.	Ó fényességes szép hajnal,

Kit így köszöntött az angyal:

Üdvözlégy, teljes malaszttal!

2.	Dicsôséges Szûz Mária,

Atyaistennek szép lánya

És Szentléleknek mátkája.

3.	Tehozzád küldetett mennybôl

Szent Gábor angyal követül,

Istennek rendelésébôl.

4.	Szentséges Szûz, fiad leszen,

Ki Isten s ember lesz egyben,

És megmaradsz szüzességben.

5.	Fiad az ég dicsôsége,

A bûnösök reménysége

S a megtérôk üdvössége.

6.	Ó boldogságos Szûzanya,

Kérünk nagy méltóságodra,

Végy minket pártfogásodba!

7.	Dicsôség Szentháromságnak,

Dícséret Szûz Máriának,

Üdvözítônk szent Anyjának!


SZVU/12:	Mennyországi fényes hajnal

1.	Mennyországi fényes hajnal,

Mely ránk virrad szép nappal,

Üdvözlégy, ó Jézus Anyja,

Árva népünk Asszonya!

2.	A te drága szüzességed

Méltóságra vitt téged.

Isten édes anyja voltál,

Mégis szûzen virultál.

3.	Engedelmes értünk voltál,

Angyalszóra hajlottál,

Szolgálója Úristennek,

Szószólója népeknek.

4.	Szólj, ó szent Szûz, most is értünk,

Mert Istennek vétettünk.

Benned Isten emberré lett,

S rabságunkból megmentett.


SZVU/13:	Mint forró sóhaj

1.	Mint forró sóhaj,

Elhaló bús jaj

Kél halk énekünk.

Sötétben járunk,

Hajnalra várunk:

Jöjj el, Istenünk!

2.	Választott néped

Így sírt föl Érted,

Nyögve bús igát.

Ôsszülôk lelke

Várta, epedte

Isten egy Fiát.

3.	A bûn úr most is;

Gyötör is, foszt is.

Sír a jó feléd:

Mikor jössz végre

Kitûzni égre

Gyôzelmed jelét?

4.	Jöjj, a bûn éget,

Jöjj, várunk téged,

Jézus, Istenünk!

Isteni gyermek,

Ó, hozz kegyelmet,

Hozz békét nekünk!


SZVU/14:	Ó, nemes, ékes

1.	Ó nemes, ékes

Liliom, édes,

Gyönyörû rózsa, Mária,

Ki szent malaszttal,

Mint gyöngyharmattal

Neveltettél, ó Mária.

Az Isten kedvelt

S Fiának rendelt

Anyjául, ó Szûz Mária.

2.	Csudák csudája,

Gedeon gyapja,

Kire szállt égnek harmatja,

Malaszttal teljes,

Istennek kedves

Virágszál, Jézus szent Anyja.

Kik hozzád mennek,

Mindent megnyernek,

Valamint szívük kívánja.

3.	Áron vesszôje:

Nem vala tôje,

Virággal mégis éledék;

Annak példája

Szûz Máriára

Csodásan, szépen bételék.

Szûzesség drága,

Nemes virága

S gyümölcse nékünk adaték.

4.	Éva gyümölcse,

Bûnös erkölcse

Halálra ronta bennünket.

Méhed virága

Lôn orvossága,

Gyógyító írja lelkünknek.

Te mennyországba,

Szép boldogságba

Segítsed bûnös népünket.


SZVU/185:	Mária, Szûzanya

1.	Mária, Szûzanya

Názáretbôl indul útnak.

Az úton fa, virág

Egymásnak szent titkot súgnak.

Madárkák zengenek,

Az ég is ráragyog:

Földön még nem esett

Ily nagy dolog.

Mária szent szívén

Dobog szíve örök Úrnak.

2.	Virraszt a Szûzanya

Betlehemnek barlangjában.

Altatja kis fiát

Hideg téli éjszakákban:

,,Szívemrôl leszakadt

Isteni magzatom,

Ó hogy szent véredet

Én adhatom!

Szíveddel egy szívem

Áldott, örök boldogságban.''

3.	Golgota szomorú

Keresztjén hull Krisztus vére.

Váltság és fizetés:

Megváltásunk drága bére.

,,Istenem, úgy legyen,

Amint Te akarod.

Fogadd el tôlem ez

Áldozatot!''

És áldott béke száll

A Szûzanya hû szívére.

4.	Drága Szív, anyaszív,

Tebelôled él a Gyermek,

Egyetlen jó Anyánk,

Megköszönjük szent Szívednek.

Jézusé életed,

Jézusé a szíved.

Szívünk is hadd legyen,

Anyánk, tied.

Az örök életet,

Ó jó Anyánk, nekünk nyerd meg.


SZVU/193:	Ó dicsôült szép kincs

1.	Ó dicsôült szép kincs,

Kiben semmi rút nincs,

Kihez nem fér sötétség,

Jessze termô törzsén,

Dávid háza keblén

Felkelt boldog fényesség,

Ékes csillagokkal,

Nappal és a holddal

Vetélkedô dicsôség.

2.	Szép liliom szála,

Kirôl reánk szálla,

Ami jót az ég adott,

Kinek drága kertje

Önte világszerte

Drágalátos illatot,

Mikor Ádám népe,

Bûneirôl tépve,

Átok alatt roskadott.

3.	Te mennyország útja,

Paradicsom kútja,

Ki ránk öntöd jóságod,

Kinek tiszta melle,

Anyai szent keble

Nevele szép virágot,

Aki minden bûntôl,

Pokolbeli tûztôl

Megváltá e világot.

4.	Hajnali szép csillag,

Ki mindenkor csillog,

Ha járunk a setétbén,

Kinek fényessége

Bátorság és béke

Kísértésben, veszélyben,

Ragyogj reánk immár,

Mert az ördög itt jár,

Keresvén kit széttépjen.

5.	Esedezzél értem,

Hogyha bûnre tértem,

Önts belém szent félelmet,

Hogy estemet szánjam,

Bûneimet bánjam,

Szerezz nékem kegyelmet,

Hogy Istenhez térjek,

Tehozzád elérjek,

S dícsérhessem szent neved.


SZVU/15:	Üdvözlégy, ó drága vendég   (Miseének)

1.	Kezdetre

Üdvözlégy, ó drága Vendég,

Kit most küldött a Kegyesség,

Mindeneknek Alkotója,

Embereknek Megváltója.

2.	Kezdetre

Vigadozunk új fényednél,

Leborulunk szent szívednél,

Szénád közé könnyet öntünk,

Kicsi Jézus, így köszöntünk.

3.	Dicsôítésre

Földön már új napvilág van.

,,Dicsôség a magasságban!''

Angyal néki ezt kiáltja,

Néma csillag ôt imádja.

4.	Dicsôítésre

Mi is immár angyalokkal,

Tiszta szívû pásztorokkal

Jászlad elôtt áldunk téged.

Ó, adj nekünk békességet!

5.	Evangéliumra

Szûz Mária, vigadozz már,

Karodon ül Csillagod már,

Áldanak a földi népek,

És boldognak hívnak téged.

6.	Evangéliumra

Födve Fiad arcocskája,

De mi hittel nézünk rája.

Add, hogy éltünk nagy óráján

Láthassuk az ég oltárán.

7.	Hiszekegyre

Ó, egeknek ékessége,

Királyoknak dicsôsége!

Most az angyalt mi felváltjuk,

Istenünk vagy, azt kiáltjuk.

8.	Hiszekegyre

Megismerünk jászolodban,

És imádunk istállódban.

Bár homályba rejteztél is,

Gazdag Isten vagy te mégis.

9.	Felajánlásra

Nem kell mennünk jászolodhoz,

Térdelünk csak oltárodhoz,

Tested-véred mindjárt itt lesz,

Eljössz hozzánk, híveidhez.

10.	Felajánlásra

Eljössz hozzánk, hogy imádjunk,

Áldozatkép felajánljunk,

Hiszen ember értünk lettél,

Kicsi Jézus, drága testvér.

11.	Szent, szent-re

Szent az Isten, szent az Isten!

Énekeljünk boldog hitben,

Kisded testben égi Szentség,

Téged dícsér a mindenség.

12.	Szent, szent-re

De nagy öröm így dicsérnünk,

Jászolodban nézdegélnünk.

Most az Isten közel hozzánk,

Gyermekszemmel mosolyog ránk.


SZVU/16:   Az angyal énekel

SZVU/16:	Az angyal énekel   (Miseének)

1.	Kezdetre

Az angyal énekel,

Tekints az égre fel:

Napvilágos lett az éj,

Meghasadt az ég,

És a Második Személy

Most földre lép.

Mézet ont az ég!

Mézet ont az ég!

2.	Dicsôítésre

Az angyal így dalol

A fényes ég alól:

,,Istenünknek glória

A mennyekbe fenn!''

Véle mondja Mária,

Véle Betlehem.

Mondjunk glóriát!

Mondjunk glóriát!

3.	Hiszekegyre

Jó pásztor emberek,

Mind jámbor, nyílt szívek,

Hallják boldog hangjait:

,,Földön békesség!''

Boldogságot ád a hit,

Hogyha szíved ép.

Hisszük is szavát,

Hisszük is szavát.

4.	Felajánlásra

És mennek boldogan,

Hol Jézus jászla van,

Hozzák tiszta szívüket

Szép ajándokúl.

Mink is hozzunk, jó hívek,

Várja már az Úr:

Tiszta, hû szívet,

Tiszta, hû szívet.

5.	Szent, szent-re

Most angyal s pásztorok,

Ég és föld egybefog:

Mind mi él és mind mi van,

Glóriára hív,

Áldja együtt boldogan

Minden tiszta szív,

Szent, szent, szent az Úr!

Szent, szent, szent az Úr!


SZVU/17:	Az égbôl színméz csörgedez

1.	Az égbôl színméz csörgedez.

A légben illat lengedez.

Mozdul az ég, áll a csillag,

Ég kapui már kinyílnak.

Messiásunk születik ma.

2.	Ó pásztorok, figyeljetek!

Új dalt dalol angyalsereg:

Dicsôség a nagy Istennek!

Békesség a jó embernek!

Messiásunk születik ma.

3.	Felserkennek a pásztorok,

A szívük hangosan dobog,

Viszik nyájuk kis bárányát,

Jámbor szívük színaranyát,

Kisded Jézus örömére.

4.	Én is sietve elmegyek

És elviszem a szívemet.

Aranyalma kis Jézusnak,

Néki adom ajándéknak,

Legyen övé mindörökre!


SZVU/18:	Az Ige megtestesült

1.	Az ige megtestesült Názáretben,

Kit Mária szûzen szült Betlehemben.

Itt vagyon elrejtve kenyérszínben,

Imádjuk mindnyájan egyetemben.

2.	Ezt az igaz nagy Isten bölcsessége

Mindeneknek javára cselekedte.

E dolgon angyalok csodálkoznak,

Emberek, állatok álmélkodnak.

3.	Betlehembe ne menjünk, föltaláljuk

Jelen e szent oltáron, s magasztaljuk.

Mert szívünk ha tiszta és ártatlan,

Kedvesebb az neki, mint az arany.

4.	Dicsôség és dícséret az Atyának,

E világra született szent Fiának,

És vele a kegyes Szentléleknek,

Szentháromságban az egy Istennek.


SZVU/19:	A szép Szûz Mária

1.	A szép szûz Mária szent Fiának,

Imígyen énekelt kis Jézusnak:

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

2.	Aludj el, magzatom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye.

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

3.	Aludj el, fiacskám, rózsaszálam,

Aludj el, violám, én zöld ágam.

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

4.	Barmok közt, jászolban, én gyermekem,

Aludj a szénában, szép kisdedem.

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

5.	Nem tudom, mit mondjak örömemben,

Hogy téged láthatlak ez életben.

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

6.	Magamhoz szorítlak, megcsókollak,

Tégedet szívembôl úgy imádlak.

Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.


SZVU/20:	Csorda-pásztorok

1.	Csordapásztorok midôn Betlehemben

Csordát ôriznek éjjel a mezôben,

Csordát ôriznek éjjel a mezôben.

2.	Isten angyali jövének melléjük,

Nagy félelemmel telék meg ô szívük,

Nagy félelemmel telék meg ô szívük.

3.	,,Örömet mondok, nagy örömet néktek,

Mert ma született a ti üdvösségtek,

Mert ma született a ti üdvösségtek.

4.	Menjetek el csak gyorsan a városba,

Ott találjátok Jézust a jászolba',

Ott találjátok Jézust a jászolba'.''

5.	Elindulának és el is jutának,

Szûz Máriának jónapot mondának,

Szûz Máriának jónapot mondának.

6.	,,Isten titeket hozott Uratokhoz.

De nem szólhatok mostan szent Fiamhoz,

De nem szólhatok mostan szent Fiamhoz.

7.	Mert ô aluszik, nyugoszik pólyában,

Szénán bágyadoz a hideg jászolban,

Szénán bágyadoz a hideg jászolban.

8.	Nem pihen ágyban, sem friss palotában,

Hanem jászolban, romlott istállóban,

Hanem jászolban, romlott istállóban.''

9.	,,Serkentsd fel Jézust, szent Fiadat, nékünk,

Mert mi angyalok igéjére jöttünk,

Mert mi angyalok igéjére jöttünk.

10.	Üdvözlégy Jézus, pásztorok Pásztora,

Bûnös emberek megváltó szent Ura,

Bûnös emberek megváltó szent Ura.

11.	Kérünk Tégedet, mi Üdvözítônket,

Sok bûneinkért meg ne utálj minket,

Sok bûneinkért meg ne utálj minket.

12.	Mária, Te is könyörögj érettünk,

Hogy halálunkkor boldogok lehessünk,

Hogy halálunkkor boldogok lehessünk.

13.	Dicsôség Néked, örök Atyaisten,

Te kisded Jézus és Szentlélekisten,

Te kisded Jézus és Szentlélekisten.''


SZVU/21:	Dicsôség mennyben az Istennek

1.	Dicsôség mennyben az Istennek!

Dicsôség mennyben az Istennek!

Az angyali seregek

Vígan így énekelnek:

Dicsôség, dicsôség Istennek.

2.	Békesség földön az embernek!

Békesség földön az embernek,

Kit az igaz szeretet

A kis Jézushoz vezet,

Békesség, békesség embernek.

3.	Dícsérjük a szent angyalokkal,

Imádjuk a hív pásztorokkal

Az isteni gyermeket,

Ki minket így szeretett,

Dícsérjük, imádjuk és áldjuk.

4.	Kis Jézus! ne vess meg bennünket,

Hallgasd meg buzgó kérésünket.

Jászolodnál fogadjuk,

Hogy a vétket elhagyjuk,

Ó Jézus, ne vess meg, hallgass meg.

5.	Dicsôség az örök Atyának

És értünk született Fiának,

S mindkettô Szentlelkének,

A malaszt kútfejének:

Dicsôség, dicsôség Istennek!


SZVU/22:	Ez nap nékünk dícséretes nap

1.	Ez nap nékünk dicséretes nap,

Napja vigasságunknak,

Új bizodalma váltságunknak,

Ma született Betlehemben Szûz Máriának

Úr Jézus Krisztus, mi Megváltónknak,

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szûztôl gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

2.	Ez a Gyermek, kit az Atyáknak

Igért Isten: Ádámnak,

Pátriárkáknak, Ábrahámnak,

Kiben minden nemzetségek megáldatának,

Életre majdan mind feltámadnak.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szûztôl gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

3.	Megtört immár ördög hatalma,

A halálnak országa,

Pokloknak, bûnnek birodalma,

Megnyittaték mennyországnak erôs kapuja,

Istennek kedve mireánk szálla.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szûztôl gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.

4.	Hálát adjunk az Úristennek,

Atya-Fiú-Léleknek,

És örvendezzünk a Gyermeknek.

Nagy örömet az angyalok nékünk hirdetnek,

Dícsérik Istent, úgy énekelnek.

Áronnak vesszeje kivirágozék,

Tiszta Szûztôl gyermek születék,

Mennyei királyul nékünk adaték,

Krisztusnak, Jézusnak nevezteték.


SZVU/23:	Istengyermek

1.	Istengyermek, kit irgalmad

Közénk lehozott,

Angyaloknak énekével

Néked áldozok

Terjeszd fölém kezedet,

Hogy az Istenszeretet

Töltse el ma szívem, lelkem,

Jászolod tövén.

2.	Bár nem látom gyermekarcod

Szent vonásait,

Hiszem mégis rendületlen:

Hogy már Te vagy itt.

És mosolygón fölfogod

Könnyemet, amit hozok

Ajándékul jászolodnak

Trónusához én.

3.	Istengyermek, nézd szívemnek

Forró vágyait:

Boldogságot adni másnak

Nincs hatalma itt,

Csak Tenéked, Istenem.

Ó, ha arcod megjelen

Áldott ostya szent színében,

Boldog vagyok én.

4.	Betlehemi csillagodat

Ragyogtasd nekem,

Ki e sötét lelki éjben

Jászlod' keresem!

Add hitemnek fényedet,

Akkor biztosan megyek

S meg nem állok, míg a trónod

El nem érem én.

5.	Szentségházad jászolához

Állok ôrnek én,

Hogy ne bántson senki Téged

Már e földtekén.

Ó ha Téged sértenek,

Én szívembe rejtelek

S menedéket adok Néked

Mindhalálomig.


SZVU/24:	Jászolodban áldunk

1.	Jászolodban áldunk, édes Jézuska,

Igaz pásztorka,

Szûzanyáddal, Máriával mindenha.

2.	Vajjon mivel érdemlette az ember,

A bûnös ember,

Hogy érette önmagadat áldozd fel?

3.	E végtelen szeretetért imádunk,

Szívbôl hódolunk,

Igaz szívet, szeretetet áldozunk.


SZVU/25:	Mennybôl az angyal

1.	Mennybôl az angyal lejött hozzátok, pásztorok, pásztorok!

Hogy Betlehembe sietve menvén, lássátok, lássátok.

2.	Istennek Fia, aki született jászolban, jászolban,

Ô leszen néktek Üdvözítôtök valóban, valóban.

3.	Mellette vagyon az édesanyja, Mária, Mária;

Barmok közt fekszik, jászolban nyugszik szent Fia, szent Fia.

4.	El is menének köszöntésére azonnal, azonnal

Szép ajándékot vivén szívökben magukkal, magukkal.

5.	A kis Jézuskát egyenlôképen imádják, imádják,

A nagy Úristent ilyen nagy jóért mind áldják, mind áldják.


SZVU/26:	Midôn a Szûz Magzatát

1.	Midôn a Szûz Magzatát,

Sírdogáló kis Fiát

El akarja altatni,

Így énekel ôneki:

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

2.	Napom édes, szép fénye,

Ó életem reménye,

A barmoknak jászlában,

Aludj a lágy szénában.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

3.	Ó én édes Gyermekem,

Téged kíván csak lelkem.

Aludj, édes virágom,

Gyenge bimbóm, zöld ágom.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

4.	Ó aludj, én Királyom,

Aludj, édes magzatom,

Aludj, gyenge gyöngyvirág,

Amíg enged e világ.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

5.	Akarsz-e más éneket?

Hívok pásztorsereget;

Nem énekel senkisem,

Mint ezek, oly ékesen.

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!

6.	Mihelyt kedved megértik,

Éneküket rákezdik:

Aludj, kisded, ó aludj,

Jászolkádban csak aludj!

Ó napfény, ó élet,

Ó édes Jézus,

Ó édes Jézus!


SZVU/27:	Mind a világ

1.	Mind a világ örvendezzen Krisztus születésén,

Ki ember lett Szûzanyjától angyal üdvözlésén.

Vígszavú énekkel,

Tiszta szép elmével.

Örvendezzünk, vígadozzunk e napon, Karácsony! Karácsony!

Az Úr Jézus megjelent e világon, Karácsony! Karácsony!

Szûz Mária szülte nékünk e napon, Karácsony! Karácsony!

Vígadozzunk, örvendezzünk, énekeljünk, tapsoljunk!

2.	Most az egek mézzel folynak, mind a világ boldog,

E gyermekben frigyre léptek égi s földi dolgok.

Istenség ember lett,

Jászolban szendergett.

Örvendezzünk, vígadozzunk e napon, Karácsony! Karácsony!

Lélekzel már, bûnös ember, szabadon, Karácsony! Karácsony!

Megnyilt néked a mennyország e napon, Karácsony! Karácsony!

Vígadozzunk, örvendezzünk, énekeljünk, tapsoljunk!


SZVU/28:	Nagy örömnap ez nékünk

1.	Nagy örömnap ez nékünk Isten kegyelmébôl.

Ma született Krisztusunk tiszta Szûz méhébôl.

A kis Gyermek oly nemes,

Olyan ékes, kellemes

Ô emberségében,

Mégis felfoghatatlan,

Szóval kimondhatatlan

Ô Istenségében.

2.	Isten Fia támadott tiszta szûz leánytul,

Liliomon rózsaszál! A természet ámul,

Hogy születni látja Ôt,

Aki századok elôtt

E világ szerzôje,

Hogy a szent Szûz kebelén

Táplálgatja szent tején

Azt, ki Teremtôje.

3.	Mint az üveg nem törik, napsugár ha járja,

Sértetlen maradt a Szûz, ôt hozván világra.

Ó boldog a szent Szülô,

Kinek teste volt a tô,

Mely Krisztust termette!

Kinek áldott kebelét,

Tisztaságos szent tejét

Jézus úgy szerette.

4.	Itt az Anya a leány, a Gyermek az atyja,

Ember lett az Isten itt! Föl ezt ki foghatja?

Szolga lett és mégis úr,

Itt van, gyámoltalanul,

Mégis: el nem éred!

Messze, mégis itt jelen,

Kettôs itt a rejtelem,

Ésszel föl nem éred!

5.	Sötétségben születik, ki a napfényt gyújtja,

Istállóban rejtezik, ki a földet tartja.

Rejtik pólyák, szalagok

Azt, aki a csillagok

Ezrét égre szúrja,

Sírdogál és nyöszörög,

Ki az égen mennydörög

S a villámot szórja.

6.	Krisztus, kinek kegyelme minden embert táplál,

Ki a szent Szûz kebelén értünk földre szálltál,

Hittel kérünk, légy kegyes,

Bûneinkért meg ne vess,

Ne taszíts a mélybe,

Üdvözítô Istenünk,

Halálunkkor légy velünk,

S hívj magadhoz égbe.


SZVU/29:	Ó, gyönyörûszép titokzatos éj

1.	Ó gyönyörûszép, titokzatos éj!

Égszemû gyermek, csöpp rózsalevél.

Kisdedként az édes Úr

Jászolában megsimul

Szent karácsony éjjel!

2.	Ó fogyhatatlan csodálatos ér!

Hópehely ostya, csöpp búzakenyér.

Benne, lásd: az édes Úr

Téged szomjaz, rád borul.

Egy világgal ér fel.


SZVU/30:	Ó, Jézus, szüzen született

1.	Ó Jézus, szûzen született szép rózsaszál,

Kit lelkem hideg jászolban, szalmán talál.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

2.	Ó Jézus, mennyei vendég, énnálam szállj!

Vétkemtôl, rútságaimtól ne irtózzál!

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

3.	Ó Jézus, ha már szállottál istállóba,

Szívünket fektesd magadhoz a jászolba.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

4.	Ó Jézus, drága teremtô, én Istenem,

Mért jöttél ily nagy ínségre keservesen?

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

5.	Ó Jézus, hogy miránk szálljon mennyei kincs,

Azért, ó drága királyom, most semmid sincs.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

6.	Ó Jézus, de kevés szív van e világon,

Ki téged istállócskádból befogadjon,

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.

7.	Ah, kérlek, siess énhozzám, királyocskám!

Szívemben vessed ágyadat, virágocskám.

Ó Jézusom, szent jegyesem,

Nyugodjál meleg szívemen,

Én kedvesem.


SZVU/31:	Örülj, te boldog Betlehem

1.	Örülj, te boldog Betlehem!

Vígadjatok, örüljetek!

A kívánt Kisded megjelent,

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

2.	Az örökkévaló Ige,

Vígadjatok, örüljetek!

Emberformába öltöze.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

3.	Megértve Gábriel szavát,

Vígadjatok, örüljetek!

A Szûz fogadta szent Fiát.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

4.	Hitvány jászolban sírdogál,

Vígadjatok, örüljetek!

Aki a mindenen király.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

5.	Megismeri ökör, szamár,

Vígadjatok, örüljetek!

Hogy ez a kisded a király.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

6.	Jönnek kelet királyai,

Vígadjatok, örüljetek!

Aranyat tömjént hordani.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

7.	A házba lépnek együtt ôk,

Vígadjatok, örüljetek!

Hódolnak új urok elôtt.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.

8.	Megüljük áldott ünnepét,

Vígadjatok, örüljetek!

És áldjuk Isten szent nevét.

A Krisztus veletek!

Örvendjenek jövetének

Együtt ifjak meg a vének.


SZVU/32:	Pásztorok, pásztorok örvendezve

1.	Pásztorok, pásztorok örvendezve

Sietnek Jézushoz Betlehembe;

Köszöntést mondanak a kisdednek,

Ki váltságot hozott az embereknek.

2.	Angyalok szózata minket is hív,

Értse meg ezt tehát minden hû szív;

A kisded Jézuskát mi is áldjuk,

Mint a hív pásztorok, magasztaljuk.

3.	Üdvözlégy, kis Jézus! reménységünk,

Aki ma váltságot hoztál nékünk.

Meghoztad az igaz hit világát,

Megnyitád szent Atyád mennyországát.

4.	Dicsôség, imádás az Atyának,

Érettünk született szent Fiának,

És a vigasztaló Szentléleknek,

Szentháromságban az egy Istennek.


SZVU/33:	Szép violácska

1.	Szép violácska,

Kedves rózsácska,

Szerelmes kisded, szép Jézuska,

Ki most születtél,

Emberré lettél,

Minékünk örömet szerzettél,

Kérünk vigasztald népünket,

Térítsd magadhoz lelkünket,

Igazítsd szívedhez szívünket,

Igazítsd szívedhez szívünket.

2.	Jászolban látlak,

Szívemben várlak,

Ó drága kisded, szép Jézusom.

Fogadd el szívem,

Szeretlek híven,

Szûz ágon virágzott Krisztusom.

Jászlad szénája, szalmája,

Szívem jó meleg tanyája,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.

3.	Áldott Teremtôm,

Szent Üdvözítôm,

Ó drága kisded, szép Jézusom!

Nincs e világon,

Ki befogadjon,

Szûz ágon virágzott Krisztusom.

Jöjj el lelkemnek ölébe,

Zárkozz el szívem mélyébe,

Szép kisded, szerelmes Jézusom,

Szép kisded, szerelmes Jézusom.


SZVU/34:	Szülte a Szûz szent Fiát

1.	Szülte a Szûz szent Fiát!

Örvendezzünk!

Liliomot rózsaág!

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

2.	A próféták megírák:

Örvendezzünk!

Csodát látott a világ,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

3.	Isten itt magára vett,

Örvendezzünk!

Emberi természetet,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!

4.	Góliát meggyôzetett,

Övrendezzünk!

Nyert az ember életet,

Lelkendezzünk!

Kisded, atya nélkül,

Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk!


SZVU/35:	Szûz Mária e világra nékünk

1.	Szûz Mária e világra nékünk szent Fiát hozá,

A jászolban fekszik, ki a mennyet s földet alkotá.

Mely végtelen kegyelem

Tôled, ó Istenem!

Hogy így szeretted

Az embereket.

2.	Az angyalok Jézus születésén áldva zengenek,

A pásztorok a mennyei fényre hozzá sietnek;

Örömre ébredének

Minden teremtmények,

Mind Ôt imádják

És magasztalják.

3.	Azért mi is, halandó emberek, Jézust dícsérjük,

Dicsôséges születése napját vígan szenteljük.

Az Atya Úristennek,

Oly nagy kegyelmesnek

Hálákat adjunk,

Szívbôl vigadjunk.

4.	Aki hozzánk irgalmasságából szent Fiát küldé,

Hogy a bûnbe esett embereket üdvözítené:

Megjelent a Megváltó,

Világszabadító,

Kegyes királyunk,

Édes Jézusunk.

5.	Ó te kegyes régi szent Pátrónánk, kincs hordozója,

E világnak te vagy esedezô oltalmazója.

Kit tápláltál tejeddel,

Annak kéréseddel

Ügyünk ajánljad,

Értünk imádjad.

6.	Légyen hála a nagy Úristennek, Üdvözítônek;

Szentléleknek, boldogságos szent Szûz nagy jegyesének.

A Szûz könyörgésével,

Maradjunk békével

Isten kedvében,

Szent szerelmében.


SZVU/36:	Vígasságos, hangos, nagy örömünk

1.	Vigasságos, hangos, nagy örömünk támadt:

Megszületett Jézus a beteg világnak.

Felragyog immáron fényességes napja Isten irgalmának.

2.	Örvendez a nap, hold, csillagok vigadnak,

Ô nagy örömükben fényesen ragyognak,

Hogy immár itt vagyon a mennyei váltság földi halandóknak.

3.	Ádám, Éva egykor ízlelék az almát,

Megízleltük értük a bûnnek siralmát,

Míg e nap minekünk megmutatta Jézus mennyei irgalmát.

4.	Fénylik az új csillag, angyalok röpdösnek,

Ékes dicséretet mondanak Istennek,

Békesség örömét, örök üdvösséget a jó embereknek.

5.	Azért mi is néki mindnyájan örvendjünk,

Született Krisztusnak vígan énekeljünk

És az angyalokkal és a pásztorokkal glóriát hirdessünk.


SZVU/219:   Az Úrnak dobban

SZVU/219:	Az Úrnak dobban   (Miseének)

1.	Kezdetre

Az Úrnak dobban, ég a szív,

Csak róla zeng ma szánk.

Mert szomjú földre manna hull:

Az égi Küldött harmatozza ránk.

2.	Kezdetre

És Isten ajkán kél a szó:

,,Te Úr vagy, sziklaszál.

A Lélek által szült a Szûz,

És úri széked mindörökkön áll.''

3.	Dicsôítésre

Ó drága gyermek, áldva légy,

Te titkos égi lény,

Ki harc vagy, mégis béke vagy,

Mert tûz a vérted és ruhád a fény.

4.	Dicsôítésre

A Sátán lábad zsámolya,

S arcod mint az ég;

Te gyôztes, mégis édes Úr,

Ó Szívkirály, ma üdvözölve légy.

5.	Evangéliumra

Az egy Igében mondta ki

Az Isten önmagát.

Övébe jött, s nem ösmeré

A vak sötét az égnek csillagát.

6.	Evangéliumra

De mind, kik Ôt megismerik,

A mennybe vonzza ô.

Az emberszív, ha rátalált,

Boldogságos végtelenbe nô.

7.	Hiszekegyre

A boldog Isten egy Fiát,

A Krisztust vallja szánk,

Mert mindöröktôl származik:

Az Úrral egy, a lángból tiszta láng.

8.	Hiszekegyre

Az Isten mélye szülte ôt.

Az Úrban ô is Úr.

De arca mégis emberarc.

És drága Szíve emberszívre hull.

9.	Felajánlásra

Ma öltsön szép mosolyt az ég,

És völgyön, halmon át

Az égre szálljon könnyû dal,

Mert láttuk ôt, ki Szûz ölébe szállt.

10.	Felajánlásra

Övé a menny, övé a föld,

A szív csak érte ég.

Övé e tiszta áldozat,

Hol emberszívvel egyesül az ég.

11.	Szent, szent-re

Szent énekünk most száll feléd,

Te fényes, drága Szent.

Hogy testet öltött szép Igéd,

A hálánk érte mindörökké zeng.


SZVU/37:	Isten, ki az idônek

1.	Isten, ki az idônek

Határát kimérted,

Örök bölcsességeddel

Sorsunkat intézed,

Elôdbe most ez évnek

Estéjén imádva

Jô néped és egy szívvel

S lélekkel kiáltja:

Hála tenéked!

2.	Mindenlátó, te láttad

Minden lépteinket,

Erôs jobbod megôrzött

A veszélytôl minket.

Az élet, az egészség

S malasztodnak árja,

Mind jóságos hatalmad

Kegyes adománya.

Hála tenéked!

3.	Ah, de mi jóvoltoddal

Sokszor visszaéltünk,

Elhagytunk és a bûnnek

Ösvényére tértünk.

De te minket, jó Pásztor,

Az örök életre

Óhajtottál megnyerni

S kerestél szeretve.

Hála tenéked!

4.	Hívásodat követvén,

Jobbulást ígérünk,

Hogy ebben az új évben

Csak tenéked élünk.

Segíts meg szándékunkban,

Hogy azt megtarthassuk,

S életesténk ha eljô,

Nyugodtan mondhassuk:

Hála tenéked!


SZVU/38:	Az esztendô fordulóján

1.	Az esztendô fordulóján

Összegyûltünk mind ez órán,

Oltárodnál leborulunk hál'adásra,

Mindentudó színed elôtt számadásra.

2.	A múló év minden napja

Kegyelmedet megmutatja.

Testi-lelki bajainkban gyógyítottál,

Haláltestvér karjaitól megtartottál.

3.	A mezôket te ruházod,

Ég madarát te táplálod;

Nem engedtél elpusztulni árván minket,

És megadtad mindennapi kenyerünket.

4.	Könnyeinket szárítgattad,

Homlokunkat simogattad,

Ha tévedtünk, a jó útra rátereltél,

Ha elestünk, irgalmasan fölemeltél.

5.	Hálásan hát megfogadjuk,

Törvényedet el nem hagyjuk,

Új esztendô minden napján légy mellettünk,

Hogy a bûnnek szeplôje se érje lelkünk.

6.	S ha majd eljön a végóra,

Ajkunk nyílik búcsúszóra,

Hozzád vigye lelkünket az ôrzôangyal,

Hol nincsen nap, nincsen éj, csak örök hajnal.


SZVU/39:	Szép kelet, szép nap

1.	Szép kelet, szép nap! nincs benned homály,

Mert az örök nap benned a király.

Új esztendôben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

2.	Már a bölcsônél törlöd bûnünket,

Szûz Anyád keblén mosod lelkünket.

Új esztendôben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

3.	E napon ontod az elsô csepp vért,

Mit a jó Isten váltságul ígért.

Új esztendôben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.

4.	Hogyha megtartasz még több idôre,

Virradjunk boldog, szebb jövendôre.

Új esztendôben új szívekkel,

Dícsérünk Jézus énekekkel.


SZVU/40:	Kél a magasból tiszta fény

1.	Kél a magasból tiszta fény

Földre az új év kezdetén.

A kicsi Jézus köztünk él,

S ontja ma vérét vétkünkért.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden ôt,

Áldja meg ezt az esztendôt!

2.	Ó kicsi Jézus, édeském,

Mennyei csorgó mézecském.

Jaj be korán hull véred már,

Szívem, ó Jézus, érted fáj.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden ôt,

Áldja meg ezt az esztendôt!

3.	Szép piros véred csordulván,

Rajtad a név már Jézuskám:

Jézus, ó boldog édes név!

Benne az üdv és békesség.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden ôt,

Áldja meg ezt az esztendôt!

4.	Három-egy Isten áldva légy,

Gyôzelem, áldás mind tiéd.

Áldjuk a Jézus szent nevét,

Amely a Sátánt zúzza szét.

Hát vigadozzunk mindnyájan.

Áldjuk a Jézust Anyjával,

És esedezzük térden ôt,

Áldja meg ezt az esztendôt!


SZVU/41:	Ó, szép Jézus

1.	Ó szép Jézus!

Ez új esztendôben

Légy híveidben.

Ó Mária!

Esedezzél értünk,

Édes reményünk!

Hogy ez új esztendôben

Minden ügyeinkben

Lehessünk Jézus

Drága kedvében.

2.	Ó szép Jézus!

Drága szent nevedért

Kelj föl népedért.

Ó Mária!

Tekints híveidre

Te szent Fiadért,

Hogy ez új esztendôben

minden ügyeinkben

Lehessünk Jézus

Drága kedvében.

3.	Ó szép Jézus!

Tartsd meg híveidet,

Mint tieidet.

Ó Mária!

Jézusnak szent Anyja!

Országunk tornya!

Adjad, kérünk, hogy ebben

Az új esztendôben

Lehessünk épek

Testben, lélekben.


SZVU/42:   Égi lakomára készüljünk

SZVU/42:	Égi lakomára készüljünk   (Miseének)

1.	Kezdetre

Égi lakomára

Készüljünk, hívek,

Az öröm Királya

Már elénk siet.

Meggyógyulnak gondok, sebek,

És az Úrnak békélt szívvel

Mondunk víg éneket.

2.	Dicsôítésre

Fölséges Úristen,

Eléd térdelünk.

Ember, angyal: minden

Dícsér, áld velünk.

Mert hatalmas a Te karod:

A víz borrá, a bor vérré

Válik, ha akarod.

3.	Evangéliumra

Kánai menyegzôn

A Szûz Anya szól

Szent Fiához esdôn:

,,Elfogyott a bor.''

Hat kôvedret megtöltenek.

Jézus szól. A víz borrá lesz.

És ujjong a sereg.

4.	Hiszekegyre

Hiszünk az Atyában:

Ô a hatalom.

Hiszünk egy Fiában:

Ô az irgalom.

Vigasztaló Szentlélekben,

Gondviselô, csodatevô

Áldott egy Istenben.

5.	Felajánlásra

Fehér ostya és bor

Az áldozatunk,

Atyánk, magunkéból

Csak ezt adhatunk.

Harmatozd rá malasztodat

S Krisztus teste, Krisztus vére

Lesz a szent áldozat.

6.	Szent, szent-re

Szent, szent, szent vagy: csengje

Vígan énekünk.

Szent, szent, szent vagy: zengje

Egész életünk.

Jézus hív, hogy éljünk Vele:

Ô a szívünk örömbora,

Lelkünk szent kenyere.


SZVU/43:	Az isteni gyermeket

1.	Az isteni gyermeket,

Ki ma kijelentetett

A három szent bölcs elôtt,

Dícsérjük és áldjuk ôt.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

2.	A zsidók ôt üldözék,

A bölcsek megtisztelék

Arany, tömjén, mirhával,

S a szív imádásával.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

3.	Szent hitünknek csillaga

Minekünk is jelt ada,

Hogy megjelent királyunk,

Kit epedve úgy vártunk.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

4.	Hit, remény és szeretet,

Mely tôle nyer életet:

Ez a hármas áldozat,

Melyet szívünk neki ad.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.

5.	Isten-ember, nagy király!

Elôtted ím néped áll,

Kérvén szent malasztodat,

Hogy áldja jóvoltodat.

Szép jel és szép csillag,

Szép napunk támadt,

Szép napunk támadt.


SZVU/44:	Fényességén e mai napnak

1.	Fényességén e mai napnak,

Éneket mondjunk a mi Urunknak.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

2.	Ült a földön keserû homály,

Négyezer évig úr volt a halál.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

3.	S csillag gyulladt a komor egen,

Mennyei fénnyel messze keleten.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

4.	Nézvén nézte három bölcs király:

Gáspár és Menyhért, öreg Boldizsár.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

5.	,,Csillag támad Izrael felôl!''

Bálám próféta szólott e felôl!

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

6.	,,Izraelben király született!

Menjünk imádni a szent kisdedet!''

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

7.	Mennek, mennek a csillag után,

Gyermeki hittel megy a karaván.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

8.	Három szent bölcs hozza a szívét,

Hozza a váró nemzetek hitét.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

9.	Áll a csillag egy kis ház fölött,

S ôk leborulnak a Kisded elôtt.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

10.	Hoznak tömjént, mirha-kenetet,

Aranyat, s hozzá aranyszívüket.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

11.	Szívünk hozzuk mi is ma, hívek,

Gyermeki szívet, színarany hitet!

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.

12.	Tömjén módra száll fel énekünk,

Csorduló mirha szent szeretetünk.

Új esztendôben mi vigadjunk,

Vízkereszt napján hálát adjunk.


SZVU/45:	János áll a part felett

1.	János áll a part felett,

Véle hívô nagy sereg.

S íme Jézus lép oda,

Mint a hajnal csillaga.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

2.	János ujjal rámutat,

Készít néki tört utat,

,,Ím a Bárány, ím aki

Bûneinket elveszi.''

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

3.	És az Úr a vízbe lép,

Bûnös ember másakép

És meghajtva szent fejét,

Kéri a kereszt jelét.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

4.	Ámul a Keresztelô,

Ám Urának enged ô

És a Krisztus szent jelül

A Jordánban megmerül.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

5.	Áhítattal néz a nép,

S kettényílik a nagy ég.

Száll a Lélek, szent galamb,

A magasból kél a hang.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

6.	,,Ím, szerelmes egy fiam!

Minden kedvem benne van.

Hallgassátok mindig ôt!''

Isten, erre adj erôt!

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.


SZVU/46:	Ím az égen feltûnik

1.	Ím, az égen feltünik,

Fénye melynek nem szünik,

Jákob üdvös csillaga,

A való fényár maga.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

2.	Három bölcs, jeles király,

Aki régen jelre vár,

Látja már e csillagot,

Fényességest és nagyot.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

3.	És a csillagfény nyomán

Járnak egy nagy Úr után:

Betlehemben föllelik,

Buzgalommal tisztelik.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

4.	És arany ajándokot,

Mirha s tömjénillatot

Hódolattal nyújtanak

Annak, akit áldanak.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

5.	Régi törvény vak ködét

Új világ oszlatja szét,

Tört reménység éjjelén

Fölragyog ma új remény.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.

6.	Ó te boldog, szép remény,

Melyre int az égi fény,

Véled már a szív tele,

Csüggedésnek nincs helye.

Nincs homály, itt a nap,

Minden új fényt kap.


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (201)338-4736
	Fax: (201)778-4263
	e-mail: felsoval@email.njin.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felsoval@email.njin.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web): http://www.piar.hu/pazmany

Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 16-17)