Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Címoldal
	Nr. 2112-1999 Imprimatur. Albae-Iuliae, die 25. Nov. 1999 Dr. Georgius Jakubinyi Archiepiscopus Tartalomjegyzék


Erdélyi karácsony

© Oláh Dénes

ISBN 973-9203-58-2

Készült a kolozsvári GLORIA nyomdában

Igazgató: Hoch Sándor

Megrendelés száma: 246/1999


Tartalomjegyzék

A könyv elektronikus változata

Elôszó

,,... nem rejtem el gazdagságát.''

Pásztorjátékok

Én fészket rakok

Így is történhetett volna

Erre, erre jó pásztorok

Eljött a megígért Messiás!

Melyiket a kilenc közül?

Betlehemi bakter

Egyedül a szívem enyém...

Pásztortüzek fénye hívogatott ide

,,És azon az éjszakán megszületett Jézus''. Hogy mi ôt kövessük

A napkeleti bölcsek

Csillag támad Jákóbból

Szülte a szûz szent Fiát...

Kelj föl Jeruzsálem...

Jöjj el már, a mi vigasztalásunkra

Itt vagy már végre édes gyermek

Gyermekek karácsonyi zsolozsmája

Gyermekek hódolata a karácsonyi kisded elôtt

Rövid pásztorjáték

Vicei pásztorjáték

Kisjelenet karácsonyra

A kis Jézus jászolánál

Angyalok éneke verte fel a csendet

Kis karácsonyi misztériumjáték

Megszületett immár...?

Bibliai képek karácsony estéjére

Üdvözlégy Messiás királyom!

Lépj közelebb jó pásztor!

Hódolat a betlehemi jászol elôtt

Ne sírj kis Jézuska...

Régi magyar betlehemes

Betlehemi istállóban fény ragyog

Üdvözlégy Megváltó királyunk ...

Székely betlehemes játék

Kérlek égi kisdedem...

Karácsonyi Heródes-játék

Indulj, indulj öreg pásztor

Jézus születése

A kis Jézus elsô gyôzelme

A világ karácsonya 1973-ban

Ezen a szent éjszakán...

Betlehemi asszonyok

A gyufaárus kislány

Mit kétkedtek emberek?

Ma megvalósult a prófétának szava

Békét hozott a kis Jézus

Szállást keres a szent család

Jöjjetek velünk a jászolhoz

Földre szállt a Messiás...


A könyv elektronikus változata

Ez a program az azonos címû könyv második kiadásának elektronikus változata. A könyv 2002-ben jelent meg a Don Bosco kiadó gondozásában, a kolozsvári Gloria Nyomda készítésében, az ISBN 963 9455 07 5 azonosítóval. Az elektronikus kiadás a szerzô engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más jog a szerzôé.


Elôszó

Hogy mekkora értéket képviselnek ezek a kötetbe gyûjtött rövidebb-hosszabb elôadások, nem az én tisztem eldönteni. Lehet, hogy nem is értékek. De tény, hogy léteznek, újra és újra életre kelnek, alakulnak, változnak aszerint, hogy mit tart fontosnak kihangsúlyozni a gyerekekkel foglalkozó, ôket betanító lelkész, kántor, hitoktató, vagy világi munkatárs. S mert léteznek és újra meg újra életre kelnek, hatnak is. Hatásuk természetesen nem ér fel és nem is érhet fel az igehirdetés komolyságával, és a liturgia szentségével. Nem, mert egészen más a rendeltetése.

Többévi folyamatos gyûjtés és közel egy év kemény szerkesztôi munkáját találja a kedves érdeklôdô ebben a kötetben. Munkám teljességéhez sokat segített az is, hogy Ft. Fábián Dénes kászonújfalvi, Ft. Gál Alajos gyulafehérvári,

P. Leonard ofm. kolozsvári, Ft. Hajdó István gyergyószentmiklósi, Ft. Trucza Sándor gyergyószárhegyi, Ft. Kádár István kolozsmonostori atyák, valamint

Dr. Marton József gyulafehérvári professzor úr rendelkezésemre bocsátották személyes gyûjteményeiket, melyekben sok-sok új anyagot találtam, illetve egy-egy pásztorjáték eléggé leromlott szövegének megtaláltam egy korábbi és jobb változatát. Ezúton mondok köszönetet nekik. Azt csak sajnálni tudom, hogy egyes vidékekrôl nem sikerült anyagot szereznem. Gondolom munkám még teljesebb és tartalmasabb lehetett volna.

Vállalkozásom indítéka semmi más nem volt, mint szerény képességeim szerint paptestvéreim segítségére lenni. A kötet hiányosságait pedig kérem annak betudni, hogy ez életem elsô ilyen jellegû megmérettetése. Tévedni pedig csak azok szoktak, akik dolgoznak. Vállalom a kritikát.

Külön köszönöm Ft. Jakubinyi György érsek úrnak, hogy engedélyezte a munka felvállalását, Ft. Tamás József segédpüspök úr ajánló sorait és bátorító szavait. Ugyancsak köszönetet mondok Ft. Csiszér Albert brassói, Ft. Hajdó István gyergyószentmiklósi és Ft. Csenkei Ágoston besztercei fôesperes úrnak a pénzbeli támogatásért, valamint Hoch Sándor igazgató úrnak a könyv kivitelezésében nyújtott baráti segítségért.

Szívembôl kívánom, szerezzen az Erdélyi karácsony változatos és igen gazdag anyaga, sok-sok áldott karácsony-éjszakát minden jó szándékú testvéremnek bárhol is él kerek e világon.

Kolozsvár, 1999. Adventjén

Ôszinte barátsággal

Oláh Dénes


,,... nem rejtem el gazdagságát.''

Amikor ennek a kiadványnak tervezett megjelenésérôl hallottam, nemcsak az jutott eszembe, hogy egy nagyon jó segédeszközt kapnak kezükbe azok, akik nagy ünnepeinket, elsôsorban a Karácsonyt akarják élményszerûbbé tenni az itt szereplô pásztorjátékokkal, vallásos elôadásokkal, hanem a Szentírásnak azon szavai is, amelyeket az egyháztanítók zsolozsmájában olvasunk leginkább: ,,Csalárdság nélkül sajátítottam el, irigység nélkül adom tovább, nem rejtem el gazdagságát. (Bölcsesség könyve 7, 13). Az igazi keresztény lelkület ugyanis: megosztani minden gazdagságot másokkal, hogy ôk is gazdagodjanak.

A történelem folyamán megszületett népszokások, és népi ájtatosságok, ha nem is olyan kincsei az Egyháznak, mint a liturgia, mégis értékesnek találja azokat, és felkarolja. Paraliturgiának nevezte el tudományos módon ezeket, ami azt jelenti, hogy a liturgia melletti, liturgián kívüli, de a liturgiához hasonló cselekmények.

A liturgia szó görög szóból származik, amely a nép érdekében végzett tevékenységet jelenti. Mai szóhasználatunkban az istentiszteletünket, liturgikus ünneplésünket értjük alatta. Így a szentmisét, a szentségek kiszolgáltatását, a Zsolozsma végzését, a szentelményeket és áldásokat, amelyeknek célja Isten dicsôítése és az ember megszentelése.

A paraliturgikus cselekmények azért megbecsülendô ténykedések, mert a liturgiából nônek ki, alapjukat és ihletôjüket a liturgia és a liturgia célja képezi. Mindaddig pedig, amíg összhangban vannak az Egyház törvényeivel és elôírásaival, addig nincs bennük semmi kivetnivaló, sôt elôsegítik az Istennel való találkozást, élményt nyújtanak, segítik jobban átélni a liturgiát, megérteni hitünk igazságait.

E kiadvány nyomán lelki szemeim elôtt megelevenednek különösen gyermekkorom szép karácsonyai és egyházi ünnepei. Annak ellenére, hogy akkor olyan idôk voltak, amelyben tûzzel-vassal harcoltak a vallás ellen, és minden vallásos megnyilvánulás jóformán a templom falai közé kényszerült, mégis azok a pásztorjátékok, elsôáldozási ünnepi mûsorok, hittanévzáró programok legszebb emlékeim közé tartoznak.

Adja a jó Isten, hogy ennek a kiadványnak közreadott vallásos darabjai, elôadásukban sok élményt szerezzenek nemcsak a gyermekeknek, de a felnôtteknek is.

Csíkszereda, 1999. augusztus 17.

Tamás József

Segédpüspök


Én fészket rakok

Írta: OLÁH DÉNES

Szereplôk:

JÓZSEF

SIMON

MÁRIA

ERZSÉBET

ZAKARIÁS

I.-IV. PÁSZTOR

pásztorfiúk

I.-III. EMBER

járókelôk Betlehemben

ÖREG, HÍRNÖK

I. JELENET

(egyszerû ácsmûhely. József fúr, farag. Kopognak)

JÓZSEF	Szabad!

SIMON	(be) Béke veled!

JÓZSEF	Adjon az Úr Izrael reménye. (felnéz munkájából) Te vagy, Simon? Jöjj bennebb. Azonnal abbahagyom a munkát. Na, gyere beljebb. Úgy megálltál, mint egy cövek. (hozzámegy, átkarolja, hellyel kínálja) Mi szél hozott, Simon? Rég nem láttalak.

SIMON	Az eljegyzés óta én sem téged, József, s jöttem megnézni, hogy élsz-e még?

JÓZSEF	Ajjaj, de még mennyire, hogy élek. Élek én! Már hogyne élnék? Ha megfigyelted a fészekrakó fecskét -- milyen örömmel hordja a sarat, a töreket. Szinte nem is pihen. Fészket rakni valami fölséges, valami szent dolog.

SIMON	Igen a fészek -- én is erre vágyom, fészekre... de tudod --

JÓZSEF	Ki vele, bátran, hisz nekünk nem volt titkunk egymás elôtt.

SIMON	Ez igaz. Most sincs. Nem titok ez, József. Nem. Mondd: beszélhetünk fészekrôl, otthonról, amikor a miénk nem sajátunk?

JÓZSEF	Nem értem! Mondtam már neked, menj rabbinak. Vagy talán -- mintha valamit értenék belôle?! (gondolkozik): vagy csak érzem? (bogozza a kérdést): Miénk... Nem sajátunk... miénk Izrael, Kánaán... értem. Miénk. Enyém. Tiéd... Értem. De nem sajátunk.

SIMON	Igen, nem sajátunk -- a rómaiaké. S ki tudja, még meddig lesz az övék. Vezérünk nincs, prófétánk nincs, csak bábu-papjaink vannak, akikkel a helytartóság még a saját bôrünket is lenyúzatja. Érted? Ezt jelenti: nem sajátunk.

JÓZSEF	Simon! -- egyáltalán a mi dolgunk ez? Én fészket rakok. A fecskét bántja-e, hogy a ház, az eresz nem tulajdona? Boldogsága csorbát szenved? Nem ugyanúgy csivitelnek?

SIMON	József, az állat nem ért, nem érez. (elkeseredetten) De nekünk érteni kell! S ha valami fáj, népem sorsa fáj. Fájnia kell! Nem engedhetem meg magamnak, hogy ne fájjon. Mert papjainknak nem fáj, vezetôinknek nem fáj. Nem... Én nem bírom tovább: ide vezér kell!

JÓZSEF	Simon, Simon, túllépted hatáskörödet. Vajon nem könnyebb ítéletet mondani, mint cselekedni? Nem könnyebb hangoskodni, mint csendben Adonáj szavára figyelni? Vajon nem nyughatatlan szívünkért, izgága életmódunkért jöttek a csapások népünkre? Vajon nem csoportosan, vezér nélkül ment-e le népünk Egyiptomba, odahagyva Kánaánt, s amikor már azt is kezdtük elfelejteni, hogy kik vagyunk, küldte az Úr Mózest -- a béke emlékére --, hazahozni népünket. Nem kellene nagyobb teret engednünk Adonájnak?

SIMON	Úgy beszélsz, mint Hánánjá a múlt szombaton a zsinagógában. Szép beszéd, elismerem, de úgy érzem, nem férfias. József, a férfi a tettek embere.

JÓZSEF	Tettek?! (elneveti magát) Akkor az Úr tettei mik volnának? Tettek -- ezt nem értem. Tettek, mindig csak tettek. Mondd, hol marad a mindig küzdô, küszködô, önmagát alig cipelô ember? A tenni nem tudó ember? A tettek embere könnyû ember. Olyan, aki lerakta a szíve, a lelke súlyát, terhét és felszabadult a tettek szabadságára. Mondd, Simon, van-e Izraelben egyetlen ember is, aki ne roskadozna önmaga súlya alatt?

SIMON	Valóban kevés.

JÓZSEF	Mondd, ha egyszer le akarnánk rakni ezeket a terheket, ezeket a gyötrô kínokat magunkról, ki vállalkozhatna arra, hogy segítsen nekünk? S mondd, vajon nem kezdett-e beteljesedni Ámosz próféta szava: ,,Igen, jönnek napok -- mondja Jáhvé -- amikor együtt jár a szántóvetô és az arató, a sajtoló s a magvetô. Új bor fakad a hegyekbôl, patakzik minden halomból. Népemet, Izraelt helyre állítottam: fölépítik a rombadôlt városokat és bennük laknak, szôlôskerteket ültetnek és isszák borát, kerteket telepítenek és eszik gyümölcsét. (gondolkodik, mintha nem tudná tovább idézni a prófétát) Népemet, Izraelt helyreállítottam.'' -- Gondolkozz csak, Simon, ezeken! Ez nem az Úr tette lenne?

SIMON	Én eddig a kérdésig nem jutottam el. S még te nevezed magad egyszerû embernek? Többet tudsz...

JÓZSEF	(közbevág): Ne folytasd! Nem tudok én semmit -- csak érzem. Adonáj dolgait tudni nem lehet.

SIMON	Dehát az írástudók...

JÓZSEF	(közbevág): Ôk vezetôk. Mózes székében ülnek, hivatásukat teljesítik. Bevallom, nekem is az a véleményem, hogy bölcsek a szavakban, de az életrôl nem tudnak semmit. Az ég dolgairól akarnak elmélkedni, de nem veszik észre a földet.

SIMON	De mégis fél...

JÓZSEF	Hagyd! Ne bántsuk ôket! Adonáj dolgait nem tudom, csak érzem. S az érzést tanítani, továbbadni nem lehet. Népünk terheket hordoz -- nem a vállán, mert ez még tûrhetô volna -- a szívében. Terheket... érted? Simon, érted? (halkan) Szinte hallom a biztatást, a próféták szavát azon a mély, dörmögô hangon, ahogy egykor a jeruzsálemi rabbi olvasta itt nekünk a prófétákat. (elmélkedô pózt vesz fel)

SIMON	De József!

JÓZSEF	Hallgass! Hallgasd!

SIMON	József! (megfogja a vállát)

JÓZSEF	Pszt! (ujjával inti, hogy hallgasson)

(A szín homályba borul. Magnószalagról jönnek a próféciák zenei aláfestéssel. Ám. 8, 11--12. Zsolt. 132, 11--12. Iz. 11, 1--4...)

SIMON	(megrázza Józsefet) József, József! Mi van veled? Megnémultál? Úgy áttüzesedett az arcod -- mi van veled? Beteg vagy?

JÓZSEF	Egy pillanat -- csak egy pillanatig -- kérlek, hallgass, hallgass! (Iz. 7, 10--12 -- a zene már sejteti, hogy valami történni fog).

(közbe Józsefék elhagyták a színt és a függöny legördül. Zenei felfokozás és hangzik az angyali üdvözlet.)

II. JELENET

(Mária a szín közepére rohan és megáll, egy darabig némán)

ANGYAL	(be) Üdvözlégy, kegyelemmel teljes. Az Úr veled van. Áldottabb vagy te minden asszonynál.

MÁRIA	(ijedten kapja fel a fejét, gondolkozik, fél)

ANGYAL	Ne félj, Mária! Ne félj! Kegyelmet találtál Istennél. Fogansz és fiút szülsz. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô: a Magasságbelinek Fia. Az Úr Isten neki adja Atyjának, Dávidnak trónját. Uralkodni fog Jákob házában mindörökké és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	(ijedten néz körül) Hogyan fog ez történni, hiszen férfit még nem ismerek!

ANGYAL	(nyugtatóan) A Szentlélek száll rád, és a Magaságbeli ereje borít el. Ezért a születendô Szent is az Isten Fia lesz. Rokonod, Erzsébet is fiat fogant öregségében és már a hatodik hónapban van, bár magtalannak tartják az emberek. Istennél semmi sem lehetelen.

MÁRIA	Az Úr szolgáló leánya vagyok: történjék velem szavaid szerint. (feláll, -- nem találja a helyét, leül, újra feláll. Egészen halkan ismételgeti): Íme, az Úrnak szolgáló leánya... (megismétli) Íme, legyen nekem, íme... Uram... íme, az álmaim, terveim, elképzeléseim, íme az életem, Uram... terveidben (folytatja munkáját, de nem megy. Újra feláll) Rokonom, Erzsébet -- fiút fogant és szülni fog? Szülni a néném? Istennél semmi sem lehetetlen. Istennél semmi sem lehetetlen. Meglátogatom... Úgy van, úgy van, megyek! Istennél semmi sem lehetetlen.

III. JELENET

(Zakariás és Erzsébet szobája. Erzsébet kicsi kézimalmon ôröl.

Zakariás lép a szobába).

ERZSÉBET	Ma ismét csapatosan röpködtek a verebek. Az az érzésem, vendégünk lesz. Még jó, hogy a tegnap Illés és Jaknézis meghozták a szolgálatod bérét. Épp azt ôrölöm. Jó lisztnek ígérkezik.

ZAKARIÁS	(elmosolyodik, végignéz Erzsébeten, majd öregesen távozik. Nyomban visszarohan, megragadja felesége karját és húzza.)

ERZSÉBET	Mi bújt beléd, Zakariás? (Az még mindig húzza kifelé és integet). Baj van? (Zakariás a feleségét rázza. Közben az ajtóban megjelenik Mária és nézi a két öreget)

MÁRIA	Béke veletek!

ERZSÉBET	(felsikolt) Mária, Mária -- gyermekem! (átkarolja, megrendülten néz az arcába). Titok... Mondanom kell: Áldottabb vagy Te minden asszonynál és áldott a Te méhednek gyümölcse. (Zakariás kioson a színrôl). Érted, Mária? Érted?... Uram anyjaként jöttél hozzám, leányom. Érted? Hozzám... hozzánk. (elengedi) De itt tartóztatlak! Legalább négy napja vagy úton és még hellyel sem kínáltalak! (letelepednek) Tudod, leányom, Adonáj rámtekintett. Elvette szégyenemet. A hatodik hónapban vagyok. Köszöntésedre felujjongott szívem alatt a gyermek.

MÁRIA	(mosolyogva bólint)

ERZSÉBET	(kérdôen) Nem lepôdsz meg?

MÁRIA	Nem, néném, Istennél semmi sem lehetetlen. (halkan) Semmi sem lehetetlen. (szétnéz) De hová lett Zakariás?

ERZSÉBET	A szomszéd helyiségben van. Mióta megnémult, azonnal visszavonul, mihelyt valaki érkezik.

MÁRIA	(csodálkozva) Megnémult? Zakariás pap néma?

ERZSÉBET	Igen, néma. Megnémult. Most ne kérdezd, miért, majd elmondom egyszer, hisz egyhamar úgysem engedlek haza.

MÁRIA	És mit csinál ilyenkor a szomszéd szobában?

ERZSÉBET	Hallgat. Hallgat minket és sír. Sír... Sír a keserûségtôl.

MÁRIA	De hát apa lesz! Nem örül ennek? Isten dicsôségét a némák ajka is zengheti, kell hogy zengje!

ERZSÉBET	Igen, leányom -- és ô mégsem boldog. Legalább is úgy érezzük, hogy nem az. Szenved, sokat szenved. Pedig ezidáig csupán ez állott boldogságunk útjában. Te vagy igazán boldog, Mária, mert hitted, hogy beteljesedik mindaz, amit az Úr mondott neked. Hitted... Te mondtad, Istennél semmi sem lehetetlen. Semmi... Igaz, semmi!

MÁRIA	Igen, hittem. Nem tehettem mást, néném. Pedig úgy megrohantak a kételyek, úgy gyötört a gondolat, hogyan fogom Józsefnek tudomására adni. Tudott arról, hogy tisztaságban akartam élni, -- elfogadta. Emlékszem, sugárzott a boldogságtól. Ô is így gondolta. Fészekrôl beszélt, mindig csak fészekrôl, vidám madarakról, meg az Úrról. Vidám szíve bolondos ábrándjait is képes lett volna odaadni Adonájnak. Gyötört a kétség -- hogyan közöljem vele? Még nem tud róla -- de már nincs aggodalmam... (misztikusan) Ne félj! Istennél semmi sem lehetetlen! Gyakran ismételgetem, s tudod, néném, ilyenkor úgy zsong a szívem, úgy tele van, szinte kérdezni akarom tôled is -- hallod? Hallod, néném?

ERZSÉBET	Igen, leányom, hallom. A szív éneke a leghangosabb. Hallom.

(egészen halkan intonálódik a magyar Magnificat. Az ének alatt Mária térdre borul. Erzsébet a fejére teszi a kezét. Halvány fény. Ének közben lassan bejön Zakariás is, mert a Magnificat után következik az ô néma jelenete).

(Dicsérjétek az Urat 251)

Magasztalja lelkem az én Uramat.

Örvendezve élek szárnyai alatt.

Szolgálója lettem, lepillantott rám.

Alázattal zengi dicséretét szám.

Ami velem történt, nem volt soha még.

Boldognak mond engem minden nemzedék.

Nagyot mûvelt rajtam hatalmas keze.

Jóságában százszor szent az Ô neve.

Irgalma leárad, népünkre borul,

Félelmünkre szállott, a szívünkre hullt.

Hatalmas a karja, csak egyet suhint,

A kevélykedôket széjjelszórja mind.

Letöri a gôgöst képzelt magasán.

Alázatos hívét áldja trónusán.

Éhezôknek ételt tele kézzel ád,

De a gazdagoktól zárja kapuját.

Izrael dolgára örök gondja van.

Szívén hordja népét nagy irgalmasan.

Atyáinkhoz szólott ezredeken át,

Ábrahám és magva ismerte szavát.

(Zakariás a szín közepére áll. A gondokkal küzdô ember magatartását próbálja alakítani. Elmélkedése magnószalagról megy, amely természetesen az ô hangja).

ZAKARIÁS	Mindig csak ugyanaz a kép, ugyanaz a hang. Hitetlenségem színhelye, bûnöm önmarcangoló vádja. A hang. A hang! A hangot, ó Adonáj, hogy bírtam ki, hogy bírom újra hallani? Rettenetes!

ANGYAL SZAVA	(más hang): ,,Ne félj, Zakariás! Könyörgésed meghallgatásra talált. Feleséged, Erzsébet, fiat szül. Jánosnak fogod hívni. Örömöd és vigasságod lesz ô, és sokan örülnek majd születésén. Nagy lesz az Úr elôtt. Bort és részegítô italt nem iszik és már anyja méhében betelik Szentlélekkel. Izrael fiai közül sokat térít meg Istenünkhöz, az Úrhoz. Illés szellemében és erejével fog színünk elôtt járni, hogy az atyák szívét a fiakba oltsa, az engedetleneket az igazak lelkületére vezesse, és az Úr iránt készségessé tegye a népet... Én Gábor vagyok, az Isten színe elôtt állok, akit azért küldött, hogy beszéljek veled és meghozzam neked ezt az örömhírt. De mivel nem hittél szavamnak, amely majd valóra válik annak idején, megnémulsz és nem tudsz beszélni a beteljesedés napjáig.

ZAKARIÁS	Ó, Seregek Ura! Ó, háromszor szent Elohim! Nem tudom, nem tudom, hogyan történhetett, hogy én, aki a templom szolgája vagyok, cserben hagyjalak! Kétségbe vonjam szavadat! Ó, Uram, a Seol erôi vettek hatalmukba -- másképp nem történhetett. Boldogtalan szolgád vagyok, egész életemet tagadtam meg, mert kétkedtem és nem mondtam: Legyen a Te Igéd szerint! Megszégyenít engem ez a lány a hitével. Engem, a papot... Ô nem félt és nem reszketett, mint én. Boldog, tiszta hittel válaszolt angyalodnak, és Te csodát tettél vele. Méltó vagyok haragodra, méltó vagyok az örök némaságra -- de Te mégis irgalmas vagy hozzám. Ígéreted beváltod, mert Te Ábrahám, Izsák és Jákob könyörülô Istene vagy, aki véghezviszi akaratát. Most, miután méltán sújtott haragod -- némán is mondom: legyen a Te akaratod szerint. Vidd végbe szolgádon, amit elterveztél Izrael javára. Most hiszem, Seregek Ura, hogy a Te hatalmad végtelen, mely a kiszáradt asszonyi méhet is termékennyé teszed. Hiszem, Uram, hogy némaságomat is elveszed... Ó, irgalmazz nekem, Seregek Ura! (leborul)

IV. JELENET

(József ácsmûhelye. A szín üres. József érkezik haza, kezében vizeskorsóval, majd munkához lát. Kis idô múlva felnéz munkájából. Az egész jelenet az önmagával küszködô, de ugyanakkor a dolgozó embert mutatja be.)

JÓZSEF	Nem igaz.. Ez nem lehet igaz...! (tovább dolgozik, újra megáll). De... talán... nem, nem, nem lehetséges! Nem! Máriáról ezt nem hiszem el! (tétovázik) De a kútnál miért súgtak össze mögöttünk az asszonyok?... Napjában egyszer találkozom vele estefelé ott a kútnál. Nem sokat beszél, csak mosolyogva merít és indul is. Az arca, arca, mintha... mintha... színt váltott volna? Nem, nem, nem igaz! Csak képzelôdöm. (újra dolgozik). De talán mégis. S ha igaz? -- Nem, nem, nem lehet igaz! Ezek csak rémek. Rémek, melyek a fészekrakásunkat akarják megbolygatni. (elrakja szerszámait, lefekvésre készülôdik). S ha igaz? Ments meg, Uram! S ha igaz, nem, nem! Én szeretem ôt, én hírbe nem hozom! Még holnap felkeresem és tisztázom a kérdést. Ó, Adonáj, mennynek és földnek hatalmas Ura, ne háborgasd meg ezt a fészket! (keresgél, ide is tekint, oda is tekint) Hová lett az imaszíjam? (gondolkodik).

Már az eszem sincs a helyén. Hát persze! Este nem kell imaszíjat használni. (esti imát végez szövegbôl).

,,Dicsértessél örökkévaló Istenünk, a világ királya, aki az álom köteleit veted a szememre, a szunnyadást pilláimra. Vajha jónak látnád örökkévaló Istenem, hogy lefektess békében, s fölkelts békében, és hogy ne ijesszenek engem képzeleteim, rossz álmok és vétkes gondolatok. Legyen ágyam szeplôtelen Elôtted. És világosítsd meg szemeimet, hogy el ne aludjam halálosan. Dicsértessél Örökkévaló, aki megvilágosítja az egész világot dicsôségével. Ámen.'' (elfújja a mécsest és lefekszik. A szín elsötétül és egy pár pillanat múlva halkan hangzik az angyal figyelmeztetése):

ANGYAL	,,József, Dávid fia, ne félj attól, hogy feleségül vedd Máriát, hiszen a Szentlélektôl van áldott állapotban. Fiút fog szülni, akit te Jézusnak nevezel, mert ô szabadítja meg népét bûneitôl.'' (pár pillanat múlva József megébred. Elôveszi az imaszíjakat és kezdi felkötözni, mialatt az utcáról kiabálás, lárma hallatszik. Harsány hang kiáltja):

HÍRNÖK	Helyet, helyet, helyet a császár hírnökének! Emberek, figyelem! A fölséges császár nevében szólok Izrael minden lakójához. (József megáll az imaszíjak felkötözésével, az ablakhoz rohan, majd visszajön a szín közepére és ott hallgatja a hirdetést): Augustus Octavianus, az istenek kegyébôl Róma császára, a földkerekség ura az egész birodalomban elrendeli, hogy népszámlálást tartsanak. Én, Quirinus, Szíria helytartója, aki a császár ôistenségétôl (a nép belezúg) arra kaptam parancsot, hogy a birodalom keleti tartományaiban a népszámlálást lebonyolítsam. -- Elrendelem, hogy mindenki haladéktalanul jelentkezzék a saját városában, vagyis törzsének székhelyén. A jegyesek, mivel népetek ôsi törvénye szerint új családnak számítanak -- úgy rendelkezem, hogy a férfijegyes városában jelentkezzenek. A rendelet a mai naptól érvénybe lépett. (halk moraj. Simon bejön)

SIMON	József! Hol voltál? Kerestelek a tömegben, sehol sem láttalak!

JÓZSEF	(szomorúan ránéz) Tömegben?

SIMON	Igaz, te sosem csatlakozol a tömeghez. Ezt tudhattam volna. De mi van veled? Olyan meggyötörtnek látszol?!

JÓZSEF	Most úgysem értenéd meg. De várj -- hogyan is áll a Tórában? Jákob atyánk -- béke emlékére -- Jabbok gázlójánál, Penuelnél tudod mit tett? Mi történt vele?

SIMON	(lelkesen) Színrôl-színre látta az Urat és életben maradt. Csak nem ez történt veled is?

JÓZSEF	(tiltakozik) Nem, nem szó sem lehet róla. De a csípômet valaki megérintette, s az fájdalmas. Valami dereng bennem. Csak még nem tudom, hogy mi lesz a vége. Egyet megértettem: nincs más dolgom, mint figyelni az élet eseményeit, s azokból megtudom, mit kíván tôlem Adonáj. Mit kíván? Nem tudom! Talán a százszor, ezerszer megálmodott, a várvavárt fészket? Igen, a csípômet érintette meg. Nem érted, Simon? Ne gyötörd magad! Én sem értem. Nem lényeges. Mi nem rendelkezünk önmagunkkal. (mosolyogva megrázza Simont) Jó, hogy jöttél, másképpen én kerestelek volna fel. Ma ketten házamba hozzuk Máriát.

SIMON	Ilyen egyszerûen?

JÓZSEF	Igen. Még ma. Aztán a szombat elmúltával indulunk Betlehembe. Kezdôdik az élet, Simon, az élet. Az élet Adonáj tenyerén. Gyerünk!

V. JELENET

(Betlehem utcáján. Emberek jönnek-mennek, terefere. Mária és József érkezik. Vállukon kis batyu. Félénkek. Lerí róluk, hogy idegenek).

JÓZSEF	Ide a batyura telepedj le, amíg szállás után nézek. (elmegy, Mária ül türelemmel).

I. EMBER	(hozzászól, Mária összerezzen) Mire vársz itt, asszony?

MÁRIA	A férjem szállást keresni ment. Rá várok.

I. EMBER	Szállást? Ma, itt Betlehemben? Napok óta már az istállók is foglaltak. Egyre csak jönnek az emberek. Vesd ki a reményt a szívedbôl. (kacagva) Szállást? (el. Két ember jön).

II. EMBER	Nem értem az egész hercehurcát. Idecsôdítik a vidéki népet a nyakunkra és nem gondoskodnak élelemrôl. Ezek a vidéki libák felélik még a fejünket is.

III. EMBER	De hát fizetnek!

II. EMBER	Köszönöm azt a fizetést. És végül mit érek a tele pénzeszacskóval, ha nem lesz mire költenem?

III. EMBER	Csak legalább, akik végeztek, indulnának haza. Itt lebzselnek, s az újak sem kapnak szállást. Félô, a csôcselékkel még baja lesz a helyôrségnek.

II. EMBER	(cinikusan) Vagy fordítva! Hej , de szeretném!

III. EMBER	Bánom is én, csak már lennénk túl rajta. No, de hallottad?

II. EMBER	Mi történt? Tudott valami új történni ebben az átkozott városban?

III. EMBER	Nem itt. A palotában. A tiránus, az idumeus palotájában. Újabban már a fiúk a kapósak. Egyet a király különösképpen megkedvelt. Mindenki ezt beszéli, kommentálja.

II. EMBER	(megbotránkozva) Förtelmes dolog -- ó, Adonáj. Adonáj, irgalmazz népünknek.

III. EMBER	Rémes. A palota kellene legyen a nép szeme elôtt a példa ebben a szörnyû idôben. Onnan kellene erôt, vigaszt merítenie a népnek, s helyette kénytelenek vagyunk elfordítani a szemünket, mert förtelmes dolgokat látunk.

II. EMBER	Nagyon lecsúsztunk, testvérem. Nagyon... A Tóra mintha nem volna divat. Hirdetik -- de hogyan? Úgy agyonmagyarázzák, hogy az ember képtelen benne Adonáj parancsára ismerni. De most igazán rászorulunk az útmutatásra. S mivel ez késik, a nép egyre mélyebbre süllyed. Ez a népszámlálás sem más, mint a Seol erôinek a megmozgatása. A törvény értelmében mit gondolsz, hány férfit és asszonyt kellene megkövezni nap-nap után? (Máriára mutat) Gondolod, ez a nôszemély is, ott a batyun ülve, a rendesek közé tartozik? Az életemért sem hiszem. Aki ilyenkor még az utcán kuporog nôszemély létére, arról egy ôszinte izraelitának nem is kell véleményt alkotnia. Lerí róla, hogy árulja magát. Gyere, menjünk, mert már forog a gyomrom ennyi förtelmes dolog láttán. (elmennek. József gondterhelten érkezik)

MÁRIA	Nincs?

JÓZSEF	Nincs. Mindenki megközelíthetetlen, minden tele van. Szülôvárosában az ember idegennek számít. Talán még ott (mutatja) megpróbálom. (elmegy. Két pásztor jön)

I. PÁSZTOR	Eddig Zakiék rekesztettek. Ma éjszaka legalább jót alszunk.

II. PÁSZTOR	Nemigen hiszem. Azt mondta az öreg, hogy ha csillagos lesz az éj, ha nem lesz vihar, a juhok kint maradnak a pusztában a forrás körül.

I. PÁSZTOR	Az elég baj. Egyszer akarok végre jót aludni, és akkor sem lehet. (Máriára mutatva) Né, ott egy asszony sír, vagy alszik? (hozzámennek) Leányom, mi lelt téged? Sírsz?

MÁRIA	Dehogy sírok, jóemberek, csak várok, és elfogott az álom.

II. PÁSZTOR	Vársz valakit?

MÁRIA	Igen a férjemet várom. Ma érkeztünk a népszámlálásra. A férjem egész délután szállásért loholt. Most is odavan.

I. PÁSZTOR	Az bajos. Szállást? A múlt éjszaka még az utcán is aludtak.

MÁRIA	Utcán? Jó emberek, ti nem tudtok valahol?

I. PÁSZTOR	Én nem!

II. PÁSZTOR	De várjál! Mi lenne, ha meghívnánk magunkhoz a barlangba. Mi úgyis kint alszunk a nyájnál.

I. PÁSZTOR	Ez a gyönge asszony odáig gyalogoljon?

MÁRIA	Szamárral jöttünk, emberek. Ha befogadnátok... Áh, éppen jön József, a férjem. Már inti is, hogy nem talált helyet.

JÓZSEF	Nincs. Sehol sincs.

II. PÁSZTOR	De van nálunk. Velünk jönnek.

JÓZSEF	Békesség nektek! Kik vagytok, jó emberek?

I. PÁSZTOR	Pásztorok vagyunk. A nyáj ma a szabad ég alatt alszik. Barlangunkban némi szalma, s talán parázs is akad a hamu alatt. Felszítjátok és reggelig valahogy eltelik. Na menjünk, mert még hosszú az út. (elindulnak. József kissé visszamarad)

JÓZSEF	Fészekrôl almodtam -- meleg fészekrôl. Betlehem rideg utcáján, a bezárt lakások, a bezárt szívek elôtt szertefoszlott az álom. Emberek -- ha nem volna rámbízva a nagy titok, a nagy feladat, hajnalig leülnék ide bezárt szívetek elé a földre és csontkeményre fagyva megvárnám a kapunyitást. A kapunyitást -- szívetek megnyitását. (elindul)

VI. JELENET

(Homály. Pásztorok alszanak a kialudt tûz körül. Kutyaugatás és báránybégetés hallatszik. Az elôbbi jelenet két pásztora érkezik a színre)

I. PÁSZTOR	(halkan) Ezek már alszanak is. Akár a világvége is jöhetne tôlük.

II. PÁSZTOR	Csendesebben, hadd aludjanak. (mocorgás)

ÖREG	Ti vagytok-e, fiaim?

I. PÁSZTOR	Mi vagyunk. Ilyen korán lefeküdtek? Már a tûz sem ég.

ÖREG	Nehéz napunk volt. A szürkületben kétszer is támadtak a vadak.

II. PÁSZTOR	Akkor miért nem rekesztették a barlangba éjszakára a nyájat?

ÖREG	Aztán a markunkban hordhattunk volna vizet nekik. Te Hénok, a legelemibb tudás is hiányzik belôled. Mire valók a kutyák? Mire való a furkósbot? Na, most már aludjatok.

I. PÁSZTOR	Apó, lent a barlangban vendégeket helyeztünk el. Nem kaptak szállást a városban. Gondoltuk, jót teszünk velük. A férfi ácsnak mondta magát.

ÖREG	Jól tettétek. Jáhvé szegényei csak egymáson segíthetnek. Szegények?

II. PÁSZTOR	Az nem is kifejezés. Két vállravetett batyuval, meg egy döglenivaló szamárral. Fiatalok. Az asszony gyermeket vár. Alig beszél, de olyan, -- olyan lenyûgözô, tisztességet parancsoló az egész megjelenése. Ha nem volnának azokban a rongyokban, meg mernék esküdni, királyi vér csörgedezik az ereikben.

I. PÁSZTOR	Én inkább a férfira mondanám ezt. De apó! Mondd, mire ismételgetik folyton a Tórát ismerô emberek azt a hálamondatot, hogy: dicsértessél örökkévaló Istenünk, a világ királya, aki igazság szerint ítélsz?

ÖREG	Várj csak -- úgy na, igen -- igen, már tudom. Rossz hír, nagy csapás hallatára, vagy még akkor is, ha valaki képes elfogadni mindent Adonáj kezébôl. Mindent -- alkudozás nélkül. Igen, igen, erre is használják.

EGYIK ALVÓ	(felnyög) Ideje volna a zsuzsukolást befejezni. Aludjatok, vagy menjetek fejni. (lefekszenek. Teljes sötét, csend, majd egy nagy csattanás, s vele egyidôben teljes fény. A pásztorok ijedten egy irányba néznek)

ANGYAL	Ne féljetek, pásztorok! Nagy örömet hirdetek nektek! Nemcsak nektek, hanem az egész népnek. Ma született az Üdvözítô Dávid városában. Ô a Messiás és az Úr. Ez a jele: Kisdedet találtok pólyába takarva és jászolba fektetve.

(a pásztorok féltérdre ereszkednek. Halkan hangzik a Dicsôség. Elhangzása után a pásztorok tanácstalanul nézik egymást).

III. PÁSZTOR	Ha száz évig nézzük egymást, akkor sem tudunk meg semmit a történtekbôl. Indulni kell. Gyertek! (elindulnak)

VII. JELENET

(A megszokott barlangjelenet. Mária és József vannak a színen)

IV. PÁSZTOR	Békességet, jó emberek!

JÓZSEF	Békességet -- jó ember. Fáradj bennebb!

IV. PÁSZTOR	Pásztor vagyok. Az éjszaka egy angyal tudtunkra adta, hogy itt Betlehem valamelyik barlangjában gyermek született. Gyermek, de nem akármilyen. Keresésére indultunk. Gondoltam, a saját barlangunknál kezdjük a keresést. (A jászol irányába néz, az arca felragyog): Úgy látom, jó helyen járok. (az ajtóhoz szalad) Hé, emberek! Hé, apó! Erre, erre gyertek! A mi barlangunkban született meg a Messiás. Talál a jel: barlang, pólyába takart és jászolba fektetett gyermek. Gyertek! (Mária és József egymásra néz. Közben a pásztorok lassan, bátortalanul beszotyognak a színre)

MIND	Békességet, békességet! (lehetôleg összevissza)

I. PÁSZTOR	Te, ezek a tegnapi vendégeink. Te hitted volna? (mondja P.II-nek, akivel lassan az elôtérbe jönnek)

II. PÁSZTOR	Nem megmondtam, hogy olyan méltóságteljes az asszony, mintha királyi vér csörgedezne ereiben? Te meg azt mondtad, hogy a férfi az.

I. PÁSZTOR	Ki gondolta volna, hisz olyan ágrólszakadtnak látszottak. Milyen szegényes a jászol, s az ács olyan magunkfajta embernek látszik. Szegény, a szegények barlangjában. (Kezével körülmutat) S ezt adtuk mi a közénk jött Messiásnak? Csak ezt tudtuk adni? Még ajándékot sem hoztunk. Ajándékot... ajándékot -- vagy mégis? Vagy elôre elfogadta a felajánlott bûzös istállót?

S hogy itt született meg, az az Ô ajándéka volna a mi számunkra? Szinte értem -- vagy mégsem?

JÓZSEF	(melléje jön, megfogja a vállát): Barátom, nagy szavakat mondasz. Magunkfajta egyszerû emberek akkor tudunk csak ilyeneket mondani, ha Adonáj adja a gondolatokat számunkra. Érted? Csak az érti meg a titkot, a csodát, ezt az eseményt, aki valamit odatesz, odaáldoz a jászol elé. Érted, barátom? Tudom, hogy érted. Tudom, hisz ti két idegennek adtatok szállást. S ez a szállás az a valami, amit odaáldoztok a jászol elé. Mindenetek. Most már én is értem -- érzem a titkot, a csodát, de nem látom a jövôt. A kezdet nem kecsegtetô. Mindig meleg fészekrôl álmodoztam. Fészekrôl... a jászol elé rakom a fészket, egyetlen és legnagyobb álmomat. A jászol elé, hogy megértsem a titkot, a csodát. (leborul, majd ezt teszik a pásztorok is).

VÉGE


Így is történhetett volna

(Horváth Levente: Mágus oratórium c. kéziratának felhasználásával)

Írta: Oláh Dénes

Szereplôk:

UDVARMESTER	JANCSIKA	MÁRIA
HERÓDES	GÁBOR	JÓZSEF
KRÓNIKÁS	MIHÁLY	ERZSÉBET
FÔBIZTOS	MÓZSI	ESZTER
CSILLAGÁSZ	ILLÉS	RUTH
KÖLTÔ	TESTÔRÖK	NOÉMI
FILOZÓFUS	I. GYEREK	SÁRA
FÔPAP	II. GYEREK
1. SZÍN

Heródes palotája

Kihallgatási nap

Az udvarmester rendezkedik a mindjárt érkezô király fogadására.

UDVARMESTER	Aztán mindenki mosolyog, csupa szem és fül. Megértettétek?

MIND	Megértettük.

(Nyílik az ajtó és belép a király két testôrével.)

UDVARMESTER	Az új nap reggelén szívünk ragaszkodó szeretetével köszöntjük szeretett királyunkat, népünk büszkeségét, atyáink Istenének kedveltjét. Atyáink Istene fordítsa javadra éjszakai pihenésed.

HERÓDES	(morcosan) Ami éppen elmaradt...

UDVARMESTER	Uram, királyom tudhatják szolgáid mi zavarta meg álmodat?

HERÓDES	Alexander és Arisztobulosz hercegek, Mariamne királyné fiai.

UDVARMESTER	S a te fiaid, felség...

HERÓDES	Igen, a fiaim, a lázadó disznók! A fiaim!

UDVARMESTER	Mindig csak lázadás. Királyom, miért gyötrôdsz? Amióta feltalálták Az akasztófát, van erre orvosság. Hiszkija és Szikiás sorsára velük!

HERÓDES	Mondasz valamit, dehát mégis a fiaimról van szó...

UDVARMESTER	Felség, nem ismerek rád. Te valamikor olyan határozott tudtál lenni. Döntened kell. Nem engedheted, hogy alattvalóid csalódjanak benned.

HERÓDES	Krónikás! Ezt a rendeletet kérem kihagyni a krónikából. Az utókor csak nem tudhatja meg, hogy Nagy Heródes kivégeztette két fiát, még akkor sem, ha gazemberek voltak.

KRÓNIKÁS	Parancsodra, Uram, itt megszakítom a napi krónikát.

HERÓDES	Udvarmester!

UDVARMESTER	Parancsoljon az én szeretett királyom.

HERÓDES	Szeretett királyom...(kacag) Te is gyûlölsz, jól tudom, aljas talpnyaló, de szükségem van rád. Tehát figyelj:

Holnap reggel Alexander és Arisztobulosz hercegek halálhíre fogadjon, de amikor fájdalmamban megszaggatom a ruhámat, könnyeket kérek, krokodil-könnyeket. S egy szívszaggató krónikát.

KRÓNIKÁS és UDVARMESTER	Úgy lesz, királyunk.

HERÓDES	A kivégzés módját rátok bízom. Botrány nem lehet.

UDVARMESTER	Vörös zsinórral fogom megfojtatni, fölség.

HERÓDES	Mondtam, rátok bízom. (Mindenki földig hajlik.)

UDVARMESTER	Felség, engedelmeddel elôterjesztem a kihallgatásra várók névsorát

HERÓDES	(unottan) Hallgatom...

UDVARMESTER	Elsô a nemzeti érdek! A tegnap délután jelentkezett Júdea fôbiztosa. Különös hírei és foglyai vannak. Itt van két pap a templomból, nem tudom, mit akarnak. Aztán három ismeretlen tudós Mezopotámiából. Nem voltak hajlandók közölni jövetelük célját. De téged akarnak látni mindenáron.

HERÓDES	Az utóbbiak nagyon izgatnak, dehát elsô a közbiztonság. A papok ráérnek. Addig is nem eszik az idegeimet folytonos szemrehányásaikkal. Ej, ha ôket is elintézhetném... Hívd a júdeai fôbiztost!

UDVARMESTER	Jiccák Ben Hiszkija Júdea Fôbiztosa Királyunk elé léphet.

(Szétnyílnak a testôrök lándzsái és belép. Félszemû ember.)

FÔBIZTOS	(meghajlik) Felség! Jiccák Ben Hiszkija vagyok kegyelmedbôl Júdea tartomány közbiztonságának fômegbizottja. A közelmúltban lezajlott népszámlálásról összegyûjtött adataimat jöttem tudomásodra hozni.

HERÓDES	Na és hányan vagyunk?

FÔBIZTOS	Felség, nem erre szólt a megbizatásom. A nép hangulatát kellett megtudnom.

HERÓDES	És?

FÔBIZTOS	Felség, a nép rajongásig szeret...(Heródes felkacag) és hálás atyai Istenének, hogy alattvalód lehet. Keserûség tölti el a a szívét és szívbôl sajnálja betegségedet, mely annyi gyötrelmet okoz neked. Fél a gondolattól, hogy elveszíthet.

HERÓDES	Vagy elôre ujjong, és tapsol? Mondd, szolga, hol tanultál meg ilyen folyékonyan hazudni?

FÔBIZTOS	Felség, más híreim is vannak.

HERÓDES	Míg folytatnád a talpnyalást, kérem a végrendeletemet. Változtatni akarok rajta. Krónikás, tollbamondom!

KRÓNIKÁS	Írom, felség.

HERÓDES	(felállva) Elrendelem, hogy amikor látjátok végem közeledtét, a nép elôkelôit és papjait, a fôembereket és az átkozott farizeusokat a pár évvel ezelôtt építtetett cirkuszomba tereljétek, és halálom pillanatában nyilazzátok le. Tudom, örömmámor törne ki halálom hírére, de így legalább megsiratnak.

Húgom, Szalome és férje örökségem fejében és átok terhe alatt kötelesek mindezt végrehajtani. (döbbent csend, majd tapsolni kezdenek)

UDVARMESTER	Mindig nagy voltál, Felség. Soká élj!

HERÓDES	Folytasd, Jiccák Ben Hiszkija.

FÔBIZTOS	Felség, van egy pár foglyom. Ebben az az izgalmas, hogy a kint ugyancsak kihallgatásra váró Tudós Bölcsek ittléte és foglyaim közt döbbenetes összefüggést találtam.

HERÓDES	Érdekel, hallgatom.

FÔBIZTOS	Ezek az emberek pásztorok. Valójában egy kitalált buta mesének az áldozatai, de tapasztalatom szerint a mesék veszélyesebbek a valódi történeteknél.

Azt állítják: Betlehem környékén egy barlangban Messiáskirály született, akinek ôk már lerótták tiszteletüket, s akihez mindenkinek el kell mennie hódolatra.

HERÓDES	(cinikusan) Megyünk, hogyne mennénk, csak mit szól vajon hozzá Augustus császár. Én csak neki hódolhatok. (nevetni kezd, majd elkomolyodik, idegesen) Buta parasztmese! Téged nem meséket gyûjteni fizetünk, hanem információkat, pontos híreket várunk.

FÔBIZTOS	Igazad van, felség. De én mégis azt tanácsolom, a bölcsek kihallgatásánál tartsd magad a híreimhez. Maradj tudatlan és minden érdekeljen.

HERÓDES	Elmehetsz, és többé ne mesékkel gyere. Illetve itt maradsz. Hátha egy újabb mesét tanulhatsz a bölcsektôl. Udvarmester, hívasd az állítólagos bölcseket.

UDVARMESTER	Napkelet bölcsei Heródes király színe elé járulhatnak!

(Bejönnek, meghajolnak és köszöngetés nélkül kezdik a mondókájukat)

CSILLAGÁSZ	Megérkeztünk. Összecsukódtak az utak, a szélrózsa szirmai. Jeruzsálemben vagyunk. Istenem, micsoda pompa. A város, a templom csak úgy ragyog. Ez a hely méltó ôhozzá. A Nagy Király városa.

KÖLTÔ	Úgy érkeztem ide, mint fuldokló, aki végre megtalálta a léket, a keresés csillagát. Mondjátok, jó helyen járok?

FILOZÓFUS	Most már tudom, hogy bármilyen messzirôl indulhatunk, a hitetlenség, a kételkedés úszószigetérôl is jöhetünk, megtaláljuk ôt.

FÔBIZTOS	(Heródeshez) Királyom, légy óvatos!

HERÓDES	Nem értem, mit locsogtok? Nem értem, mit akartok tôlem?

CSILLAGÁSZ	Csillagot láttunk napkeleten, felség. Döbbenetes égi jelet. A Jupiter bolygó, mely nem más, mint a világ uralkodóinak a csillaga, a Halak csillagképében erôsen megközelítette a zsidók csillagát, a Szaturnuszt.

FILOZÓFUS	Ebbôl egyértelmû a következtetés. Az ammuru országban -- Felség, ne vedd sértésnek -- így neveznek titeket Mezopotámiában, nagy király fog fellépni, aki igazságos lesz és maga lesz az ég békehirnöke.

KÖLTÔ	12000 kilométer áll mögöttünk, Felség. Ne gondold, hogy agyrémeket kergetünk. Felség, vezess a gyermekhez, jártányi erônk még van, hódolni akarunk.

HERÓDES	Most még kevesebbet értek. Hívassátok a papokat, hátha ôk többet megértenek ebbôl az összevissza locsogásból. Ti addig kimehettek.

(Jönnek a papok, dacosan, fejhajtás nélkül)

HERÓDES	(Dühösen az udvarmesternek) Idegeimre mennek a papok, ezek a dacos fajankók. Egy térdhajtást, de még egy fejbólintást sem tudtam elérni náluk. Pedig templomot építettem nekik, hogy legyen ahol hizlalják magukat.

FÔPAP	Felség, nap-nap után meghajlok a templomban a Szentek-Szentje elôtt, de földi ember elôtt nem tehetem.

HERÓDES	Majd én erre is megtanítalak!

FÔPAP	Felség, sürgôs beszélnivalóm van veled.

HERÓDES	Majd máskor. Most az ország érdeke azt kívánja, hogy hallgass és az Udvarmester kérdésére válaszolj.

UDVARMESTER	(a fôpaphoz) Ôsi hitünk szerint Messiáskirályt várunk. Feleljetek: Hol kell annak születnie?

FÔPAP	Messiáskirály? Távoli dolog az, felség. De Mikeás próféta Betlehemet jelölte meg a Messiás születési helyéül. Valahogy így írja a próféta:

,,Te Betlehem, Júda földje,

Éppen nem vagy a legkisebb Júda fejedelmi városai között

Mert belôled származik majd a vezér,

Aki népemet, Izraelt kormányozza.''

Igen, igen így írta.

HERÓDES	(dührohamot kapva) Messiás? Ha nem én vagyok az, más nem lehet. Nem tûröm, hogy más legyen az. Ha tudnám, hogy valamelyik fiam lenne az, azt is a halálba küldeném.

FÔPAP	De felség...

HERÓDES	Elég... A kihallgatás végetért! Elmehettek! Mindenki elmehet. (kiabálva) Takarodjatok a színem elôl, gazemberek, összeesküvôk, álnok kígyók... Takarodjatok. Majd megmutatom, mi lesz annak az állítólagos Messiásnak a sorsa. Míg Heródes Izrael királya, itt nem lesz más messiás rajtam kívül. (a papok, a fôbiztos kiindulnak)

HERÓDES	Jiccák Ben Hiszkija ittmarad! (Visszaszerzi nyugalmát) Jiccák Ben Hiszkija, a meséd kezd izgalmas lenni, folytassuk. Hívjátok vissza azokat a félkegyelmû mezopotámiaiakat.

UDVARMESTER	Napkelet bölcsei újra királyunk elé járulhatnak.

HERÓDES	(gúnyosan) Bölcsek? Ostoba hülyék -- de jöjjenek.

(A bölcsek visszatérnek)

HERÓDES	És mikor jelent meg az állítólagos csillag?

CSILLAGÁSZ	Velünk jössz, király? Tudtam és mondtam a társaimnak is. Istenem, ezt az örömet.

HERÓDES	Most nem mehetek -- most más dolgaim vannak.

FILOZÓFUS	Pedig a felismerés kényszerítô erejû. Ok és okozat összefüggése következtetésre kényszerít.

UDVARMESTER	Ne fárasszátok királyunkat ömlengôs szövegeitekkel. Örüljetek, hogy a korona millió gondja mellett ezt a fél napot rátok pazarolja.

KÖLTÔ	Értem. Nekünk 12000 kilométer is kevés volt, csakhogy láthassuk, s neki egy pár múló óra sok. Idôpazarlás. Értem...

HERÓDES	(békülékenyen, ravaszkásan) De képviselhetnétek, bejelenthetnétek látogatásomat -- feltéve, ha valóban megtaláljátok. Király a királyhoz csak diplomáciai úton látogathat.

KÖLTÔ	Diplomácia. Üres formaságok, órás szövegek két értelmes és összefüggô szó nélkül. Ígéretek a beváltás leghalványabb akarása híján. Gyertek, barátaim, rossz helyen járunk. A szavak nem lesznek útbaigazítóink. Tragikus, hogy költôként éppen a szavakban kell csalódnom.

CSILLAGÁSZ	De a csillag nem csaphat be... gyertek!

FILOZÓFUS	A gondolkodónak is a csillagra kell néznie, különben eltéved a vélemények és kibúvó lehetôségek útvesztôiben. Volt szerencsém, felség. (elindul kifelé)

HERÓDES	De visszavárlak! Az én óhajom Izraelben parancs!

KÖLTÔ	(visszafordulva) Majd a csillag rákérdez a király óhajára is... (el)

HERÓDES	Ennyi locsogást életemben nem hallottam. Az Úrra mondom, felét sem értettem.

FÔBIZTOS	Felség...Én szenzációs összefüggéseket találtam. Ebbôl még összeesküvés is lehet. Intézkedj.

HERÓDES	(ásítva) Elfáradtam. Van még valaki mára?

FÔBIZTOS	Be akartam mutatni a foglyaimat.

HERÓDES	Börtönbe velük.

FÔBIZTOS	Kihallgatás nélkül? És gyermek is van velük.

HERÓDES	Igen, hogy felejtsenek, vagy ott dögöljenek meg! Befejeztem! Testôrség, kísérj a lakosztályomba! Udvarmester, ma senki sem zavarhat!

(elvonul, mindnyájan meghajolnak)

II. FELVONÁS: BÖRTÖNJELENET

(a pásztorok Heródes börtönében vannak)

JANCSIKA	Édesapám, miért hoztak bennünket ide?

GÁBOR	Nem fogod te azt még fel, gyermekem.

JANCSIKA	De olyan hideg van...

MIHÁLY	A börtönöket nem szokták fûteni.

JANCSIKA	De Mózsi bácsi azt mondta, hogy csak a rablókat és gyilkosokat szokták a börtönbe zárni.

MÓZSI	Kicsi vagy te még ahhoz Jancsika, hogy fölfogd, mi mindenért jár börtön.

JANCSIKA	Én haza akarok menni...(sírva) Ki eteti meg Cukrit, a kis bárányomat? Csak az én kezembôl szokott enni. Édesanyám is sírni fog értem... (édesapjához bújik)

GÁBOR	Ne sírj, fiacskám. Édesanyáddal is meg a Cukrival is lesz valami. Légy erôs, mert még csak a kezdet kezdetén vagyunk. Mondd el esti imádat és próbálj elaludni.

JANCSIKA	(letérdel, kitárja kezeit és imádkozik hangosan. A többiek megrendülve hallgatják) Kezed közé leteszem

Elmúlt napom Istenem.

Minden munkám, örömöm,

Ami jó volt köszönöm.

Ígérem, higy jó leszek,

Ôrizd, Uram, gyermeked.

MÓZSI	Óh Uram, ha másért nem, a gyermek hitéért tekints le ránk.

(Jancsika lefekszik és bundájával betakarózik, közben a börtönajtóban

megjelenik a fôbiztos)

FÔBIZTOS	Meggondoltátok magatokat?

ILLÉS	Igen, uram.

MÓZSI	Illés, miket beszélsz, elment az eszed?

ILLÉS	Megjött. Nekem családom van és nem rohadhatok itt a börtönben. Gyermekeim vannak, föl kell nevelnem ôket. Biztos úr, én nem láttam semmit, én nem hallottam semmit.

GÁBOR	Illés, mit teszel, az ég szerelmére? Az Úr angyalának hangját, az angyalok Glóriáját kiveri füledbôl a börtönajtó zaja? Illés, látod, én a fiaimmal vagyok itt. A tieid legalább kint vannak. Atyáink Istene nem felejt el -- kérlek, maradj velünk...

ILLÉS	Nem, nem -- én megyek. Hátha csak képzelôdtem. Biztos úr, szabad vagyok?

FÔBIZTOS	(iratot ad át) Ahogy ígértem. Aki nem látott és nem hallott semmit, az szabad. Ezzel az irattal minden ôrségen átengednek. Elmehetsz. (el) (kint hallatszik az ajtócsattanás, a fôbiztos folytatja)

Nos, uraim, beszéljenek, hogy is történt? Halljam...

MÓZSI	Fôbiztos úr, már többször végighallgattad, de újra elmondom, mert amióta hallottam, láttam és letérdepeltem jászla elôtt, úgy érzem, mondanom kell, még akkor is, ha valaki ártó szándékkal hallgatja. (a messzeségbe nézve elevenen kezd mesélni)

Éjszaka volt, sejtelmes éjszaka. Mintha minden mondani akart volna valamit. A nyáj mellett voltunk kint a pusztán. Egyszer csak az Úr Angyala állott elôttünk, és dicsôsége beragyogott minket is. Nagyon megijedtünk, de ô bátorított: Ne féljetek! Nagy örömet hirdetek nektek és az egész népnek. Ma született az Üdvözítô, Dávid városában. Ô a Messiás és az Úr. Ez a jele: (a fôbiztos itt közbevág, és ô folytatja a szöveget csúfondárosan)

FÔBIZTOS	,,Kisdedet találtok pólyába takarva és jászolba fektetve''

MÓZSI	Biztos úr, neked még a gúnyt is megfizetik, de én ha itt rohadok is mondom és folytatom: ,,Hirtelen nagy mennyei sereg vette körül az angyalt. Dícséretet énekeltek az Istennek. Csodálatos volt. Mintha most is hallanám. Igen, hallom...(Fölcsendül a Dicsôség a mennyben az Istennek ének) Nem hallottad, biztos úr... én most is hallottam. Igen, talán ilyen. De százszorta elragadóbb volt. Folytasd, Gábor, én nem tudok tovább beszélni az élmény súlyától.

GÁBOR	Igen, és mi nem haboztunk. Nyomban elindultunk Betlehembe. És megtaláltuk Máriát, Józsefet és a jászolban fekvô Kisdedet. Azután hazatértünk, és elbeszéltük mindenkinek a hallottakat és látottakat, akivel csak találkoztunk.

FÔBIZTOS	Elámítottatok mindenkit. Felbujtogattátok Betlehem egész környékét. Félelmet vertetek az emberekbe.

MIHÁLY	Félelmet? Talán reményt, biztos úr. Reményt, mely nélkül élni lehetetlen. Reményt, melyhez nekünk is jogunk van.

FÔBIZTOS	(ordítva) Mesét, fantáziaszüleményt. De itt fogtok rohadni a mesétekkel együtt.

MIHÁLY	Ehhez neked valóban hatalmad van, biztos úr, de többet nem tehetsz. A Betlehemi mese, ahogy te mondod, nélkülünk is eljut rendeltetési helyére az emberekhez. Isten ügyét sem börtön, sem a magadfajta bérencek nem képesek megakadályozni.

FÔBIZTOS	(pofon üti Mihályt) Fogd be a pofád, büdös paraszt! Nem tudod, kivel beszélsz?

MIHÁLY	(dacosan) De igen! Egy nyomorult emberrel, akinek nincs bátorsága gondolkodni, ôszintén magába nézni, mert attól tart, halkabban fog csörögni gazdái pénzes erszénye.

FÔBIZTOS	(újabb pofon) Majd a szavaidért külön is lakolni fogsz. (Jancsira mutat) Kié az az alvó kölyök?

GÁBOR	Az én fiam, fôbiztos úr.

FÔBIZTOS	Ô is veletek volt?

GÁBOR	Igen uram, velünk volt.

FÔBIZTOS	(fölrázza) Ébredj fel, kölyök!

JANCSIKA	(álmosan törli a szemét) Édesapám, meg Mózsi bácsi meg a többiek Jancsinak szoktak szólítani...

FÔBIZTOS	A kölyök...Jancsika velem jön.

JANCSIKA	Hová megyünk, bácsi?

FÔBIZTOS	Majd meglátod... Oda, ahol az álmok és a mesék nem fertôznek. Ahol...

JANCSIKA	(apjába kapaszkodik) Én édesapámmal akarok maradni...

FÔBIZTOS	(édesdeden) Elmegyünk mégegyszer Betlehembe. Na jössz?

JANCSIKA	Bácsi, én téged nem ismerlek. Csak édesapámmal megyek.

FÔBIZTOS	Ôrség! Ôrség! Elvinni a gyermeket. További intézkedésig az ôrszobában tartjátok.

TESTÔRÖK	Igenis, fôbiztos úr. (Jancsikát eltoloncolják)

FÔBIZTOS	Ti pedig holnapig vagy felébredtek, vagy itt döglötök meg.

MÓZSI	Biztos úr, neked itt hatalmad van, de ne feledd: Ember még Isten dolgaiba úgy nem kontárkodott bele, hogy rá ne fizetett volna. Mi maradunk. Majd a Jászol fényébôl nekünk is jut némi meleg, s talán neked is, ki magadban hordozod a poklot és önmagad börtönében raboskodsz. Fôbiztos úr, majd az Úr, atyáink Istene igazságot szolgáltat. Mi benne bízunk.

FÔBIZTOS	(elrohantában) Itt döglötök meg, disznók. Ez az igazság.

III. FELVONÁS

Jelenet a jászolnál

ERZSÉBET	Hallottátok? Illést elengedték.

ESZTER	Bántották?

RUTH	Azt mondják, azóta ki nem jön a kunyhójából.

NOÉMI	Mit tehettek vele?

SÁRA	Mit tehetett, hogy elengedték?

RUTH	Biztos letagadott mindent.

ERZSÉBET	Ruth, nem vagy kissé merész a véleménynyilvánításban? (Kinti zaj, két gyerek ront be)

I. GYEREK	Újabb látogatók jönnek. Olyan különös emberek. Folyton az eget nézik, beszélnek, egy szó nem sok, annyit sem értek belôle.

II. GYEREK	Olyan turbánjuk van, mint a papoknak...

I. GYEREK	Púpostevéjük is van...

II. GYEREK	Egy félszemû is van köztük, de az nem nézte az eget, de olyan ronda pofája van...

RUTH	Elég legyen a szereplésbôl, gyerekek, lám már itt vannak a látogatók.

CSILLAGÁSZ	12000 mérföldet tettünk meg hazánkból, Mezopotámiából Jeruzsálemig. Óh, micsoda csalódás volt.

KÖLTÔ	Én már fordulni akartam vissza, de volt egy sejtésem, talán... mégis...

FILOZÓFUS	Azt hittem, mindenki tudni fog a Messiásról. És íme, Izrael királya sem tudott... s csalódásomra, amikor a papok kiolvasták a könyvbôl, hogy Betlehemben kell szülessen a Messiás, sem ôk, sem a király nem jöttek velünk Betlehembe.

CSILLAGÁSZ	Mégiscsak jól vezetett a csillag. Igen, a csillag a Naphoz vezetett.

FILOZÓFUS	Én azt nem értem: azok a papok miért tanítanak az útról, ha nem járnak rajta? Ha az a gyermek a zsidók királya, miért nem Jeruzsálemben született? Ha Messiás, miért oly igénytelen?

KÖLTÔ	Elnézést, jó emberek, ugye még köszönni is elfelejtettünk? Béke veletek!

MIND	És a te lelkeddel.

JÓZSEF	Jöjjetek bennebb, jóemberek. Bár nem sokat értek abból, amit elmondtatok, de sejtem, hogy mi járatban vagytok. Íme, itt a gyermek és anyja, Mária.

KÖLTÔ	Az útjelzôk mögöttünk maradtak, nem tarottak velünk, ezt nem tudtuk megemészteni... de ennek ellenére úgy látom mégis célba értünk.

FILOZÓFUS	Itt ezen a helyen nincs többé bölcselkedés, filozofálgatás.

JÓZSEF	Atyáink úgy mondták, hogy az Úr útjai nem a mi útjaink, gondolatai nem a mi gondolataink.

CSILLAGÁSZ	Igazad van. Én utam végén letérdelek és átadom ajándékomat: a hit aranyát. (letérdel)

FILOZÓFUS	A tévelygô elme is leborul és az imádság tömjénillatát hinti a jászol fölé. (letérdel)

KÖLTÔ	Én mirhát hoztam. Miért? Magam sem tudom, de egy bensô hang azt súgta: Erre is szüksége lesz a Messiásnak. Itt van, jól tegyétek el... Az ô útjai nem a mi útjaink, az ô gondolatai nem a mi gondolataink. Ugye, így mondtad, József?

JÓZSEF	Igen, valóban így mondtam.

MÁRIA	Az angyali üdvözletkor én sem sokat értettem az egészbôl. Ám az alázatos hit megszülte az értés olyan fokát, ahol nincs többé okoskodás, csak imádat.

(Jancsika lép a helyiségbe)

JANCSIKA	Békességet!

MIND	Békességet, Jancsika.

ERZSÉBET	Honnan jössz, gyermekem? Hol van édesapád?

JANCSIKA	(átöleli édesanyját) A börtönben, édesanyám. A király börtönében.

RUTH	Bántották, bántják ôket?

ESZTER	Van-e mit enniök?

NOÉMI	Illés bácsit miért engedték el?

SÁRA	Hogy találtál haza, Jancsika?

JANCSIKA	A népszámlálásról hazatérô Eleázár bácsira bízott engem édesapámék vallatója, egy félszemû vadember. (a fôbiztos szemmel láthatólag zavarban van)

ERZSÉBET	Bántottak, Jancsika? Bántott az a félszemû?

JANCSIKA	Nem, nem bántott, csak kölyöknek nevezett és olyan ronda volt a nézése.

FILOZÓFUS	Gyermek, miket beszélsz? Ha jól értem, valakik a börtönben vannak éspedig az újszülött Messiásért.

ASSZONYOK	Igen, az embereinket elhurcolták...

RUTH	Azóta nincs semmi hír felôlük, csak a most visszaéerkezô gyermek.

FILOZÓFUS	Istenem, milyen döbbenetes felismerés villant át az agyamon: Figyeljetek, így hangzik: A Messiásért áldozatot kell hozni. Van akinek a találkozás elôtt, másoknak pedig csak utána. De kibúvó lehetôség nincs.

Némajelenet következik:

JANCSIKA	(odamegy a fôbiztoshoz, kerülgeti, mindenki felfigyel. Az köpenyét még jobban magára húzza, de Jancsika méginkább keresi a tekintetét)

SÁRA	Erzsébet, mi van a gyermekkel? Miért viselkedik ilyen különösen?

ESZTER	Jancsika, valami baj van?

RUTH	Erzsébet, vidd haza és fektesd le a gyermeket, fáradt lehet szegény.

JANCSIKA	(felsikolt) Ô az! Ô az! Fogjátok meg! Megismertem, ô az! (belekapaszkodik, rúgja, vágja, majd a fôbiztos ellöki magától. Jancsika a földön marad)

JÓZSEF	(melléje térdel) Mi történt, Jancsika?

ERZSÉBET	Beszélj, gyermekem, mi történt?

JANCSIKA	Ô az, ô az, egészen biztosan ô az, aki édesapámat és engem is a börtönbe vitt. Nem tévedek, ô az.

CSILLAGÁSZ	Gyermek, te tévedsz. Ez a férfi becsületes ember! Keresô, mint annyi más. Az úton szegôdött mellénk. Ô is a Messiást akarta látni... magunkkal hoztuk.

KÖLTÔ	Gyalog jött akár mi, és milyen forró vággyal...

JANCSIKA	Becsapott mindnyájatokat. Ez egy áruló. Apáékat a börtönbe záratta. Azóta is ott vannak. Engem kihozott és hazaküldött, de elôbb megígértette velem, hogy soha nem jövök el ide Betlehembe a Jézuskához, és soha senkinek sem beszélek róla.

FÔBIZTOS	(nyugalmat erôszakol magára) Uraim, a gyermek leleplezett. De ez engem nem hoz zavarba. Félelmet nem szül bennem. Ti itt hozzám nem nyúlhattok. Heródes királynak tudomása van ittlétemrôl. Csapatai Betlehem határában vannak az én életem biztosítására. Emberek... szamarak vagytok. Ostoba szamarak. Ebben az alvó porontyban csak a buta nép üres feje láthat Messiáskirályt. Emberek, ti vágyaitok áldozatai vagytok. Térjetek észhez. Menjetek haza. Felejtsétek el ezt az egész rosszul sikerült mesét. Ez javatokra	szolgálhat... s talán megmentheti az ártatlan gyermek és annyi más gyermek életét. Heródes király nem szokott tréfálni...

JÓZSEF	Nem bánt itt téged senki, idegen. Bátran maradhatsz, vagy biztonságban elmehetsz. Amit pedig a Messiásról mondtál -- ha a te meggyôzôdésed, és nem kenyéradóidtól való félelmedben és függésed kényszere nyomására mondtad -- mindannyian tiszteletben tartjuk.

A hitetlenség éppen olyan kötelezô erejû, mint a hit maga. Mind az én és mindannyiunk hite, akik itt a jászlat körülálljuk, megrendülve állunk. Adonáj, a Seregek Urának, Istenének a kegyelmébôl való. S mert ajándék, semmiképpen sem lehet mások, a te megítélésednek vagy megvetésednek az eszköze. Sôt, alázatra, megértésre és még fokozottabb szeretetre kötelez. A hit nem lehet szûkebb, sem kevesebb, sem türelmetlenebb a hitetlenségnél. Mindkettô a lélek legbensôbb állapota, amin vita vagy kritika nehezen változtathat. Túl érveken és ellenérveken, túl mindenfajta tapasztalaton, a kegyelem kiszolgáltatottjai vagyunk egytôl egyig, valamennyien. S amit a kegyelem mûködésébôl átláthatunk, az bennünket, hívôket egyedül szeretetre kötelez mindenki iránt. A többit bízzuk Istenre, aki maga az élô szeretet.

Fôbiztos úr, én és itt mind hisszük, hogy ebben a gyermekben az Emmanuel jött el, ami azt jelenti: Velünk az Isten. S mi a gyermek színe elôtt az Egek Urának hódolunk. (Józseffel kezdve lassan mind térdre ereszkednek... a fôbiztos bizonytalankodik, majd dacosan kihúzza magát. Felcsendül az ének: Mostan kinyílt egy szép rózsavirág... vagy más. Az ének feleútján a fôbiztos eltávozik a színrôl.)

VÉGE


Erre, erre jó pásztorok

Szereplôk:

KRÓNIKÁS

ÚR HANGJA

IZSÁK

ÁBRAHÁM

ANGYAL

MÁRIA

JÓZSEF

PÁSZTOROK

PÉTER

BOJTÁR

ZAKI

GAZSI

MÓZSI

ÖREG

KRÓNIKÁS	Még akkor történt, amikor ôsszüleink elkövették az elsô bûnt. Isten nagyon megbüntette az elsô emberpárt, de azt is megmutatta, hogy szereti még szófogadatlan gyermekeit is. Megígérte nekik, hogy majd egyszer minden jóra fordul. Mondta, hogy Évának gyermekei legyenek, és egyszer majd szülessék egy Gyermek, aki erôsebb lesz, mint a Sátán. Ô majd megbünteti a Sátánt és olyat tesz, hogy az többé nem csinálhat bajt. No, és ki az a megígért Gyermek? Jézus, a Megváltó. Majd, ha eljön ez az Istengyermek, kibékíti az eget a földdel, az embereket az Istennel, és akkor majd megint egészen közel lakhatnak hozzá, még sokkal szebb helyen, mint a Paradicsom volt: a mennyországban.

(Ének: Az Úristen Ádám atyánknak... 1--2 szakasz) Dícsérjétek az Urat 10.

Isten egyszer egy igaz embert választott ki a sok rossz közül. Ezt az embert Ábrahámnak hívták. Isten ôt rendelte választott népe ôsatyjává, hogy majd ebbôl a népbôl szülessen a Megváltó. Az Úr egy nap így szólt Ábrahámhoz:

ÚR HANGJA	Ábrahám, Ábrahám! Vedd egyetlen fiadat, Izsákot, akit szeretsz. Menj Morija földjére, s ott mutasd be égôáldozatul azon a hegyen, amelyet majd megnevezek neked!

KRÓNIKÁS	És Ábrahám engedelmeskedett az Úrnak. Fájt a szíve egyetlen fiáért, de Istent mindennél jobban szerette. Fiával együtt elindult arra a helyre, amelyet az Úr megjelölt neki.

I. KÉP

(Ábrahám, Izsákkal együtt az elkészített oltárhoz megy. Izsák hátán fa.

Az oltárhoz érve leteszik a fát.)

IZSÁK	Atyám!

ÁBRAHÁM	Igen, fiam!

IZSÁK	Lám, itt a fa, de mit áldozunk fel az Úrnak?

ÁBRAHÁM	Fiam, az Úr majd gondoskodik róla. (felrakják a fát az oltárra, majd Ábrahám letérdel, kezét az ég felé emelve imádkozik) Uram, Te tudod, mennyire szeretem egyetlen fiamat, Izsákot, akivel csak késô öregségemben ajándékoztál meg. Soha apa még nem féltette jobban gyermekét, mint én. Mégis meghajolok a Te akaratod és kívánságod elôtt. Te még a fiamnál is kedvesebb vagy a számomra. Uram, adj erôt hogy végre tudjam hajtani mindazt, amivel megbíztál! (feláll, fogja Izsákot, a kezét hátraköti, és felteszi az oltárra).

IZSÁK	(megértve mindent, megadóan kérdi): Engem, apám?

ÁBRAHÁM	(fájdalmasan): Igen, fiam! Az Úr akarta így!

IZSÁK	Hát akkor legyen meg az ô szent akarata!

ÁBRAHÁM	(kiveszi a kést övébôl, felnéz, majd remegô kézzel felemeli, hogy leszúrja Izsákot)

ANGYAL	(odaugrik hozzá és elkapja a kezét): Ne! Ne bántsd a fiút! Isten csak próbára akart tenni téged. Azt akarta tudni, hogy vajon egyetlen fiadnál is jobban szereted-e ôt? Mivel bebizonyítottad, hogy mindennél jobban szereted, ezért hallgasd meg az Úr ígéretét: megáld téged az Úr. Utódaidat megsokasítja, mint az ég csillagait, mint a tengerpart homokszemeit. Mivel hallgattál szavára, utódaid által származik az üdvösség minden ember számára. Utódaidból születik majd az emberiség Megváltója.

ÁBRAHÁM	(leveszi Izsákot az oltárról, kioldja köteleit) Fiam, boruljunk le és adjunk hálát az Istennek!

ÁBRAHÁM, IZSÁK	(leborulnak) Uram, hálát adunk Neked, mert ennyire szeretsz és pártolsz minket. Add, hogy mindig érezhessük segítségedet!

KRÓNIKÁS	Isten az idôk folyamán prófétákat választott ki magának és elküldte ôket Ábrahám utódaihoz, a választott néphez, hogy hirdessék a Megváltó eljövetelének közeledtét. Az Üdvözítôrôl jövendölô próféták közül kiemelkedik Izaiás, akinek ajkán így sír a vágyakozó ének:

(Ének: Harmatozzatok...)

És egyszer elérkezett az idôk teljessége. Az ígéretbôl, álomból és vágyból valóság lett. Názáret városában élt egy fiatal lány, aki Istennek szentelte életét. S az Úr elküldte hozzá angyalát, hogy megvigye az örömhírt.

II. KÉP

MÁRIA	(elmerülve imádkozik) Fölséges Istenünk, kérünk, hallgasd meg néped könyörgését. Küldd el nekünk a Megváltót, hogy kiszabadítson minket a bûn és halál rabságából. Látod, Uram, már az egekig ér a mi segélykiáltásunk és nyomorúságunk. Könyörülj hát rajtunk, Istenünk!

ANGYAL	(az ima alatt belép, megáll Mária elôtt) Üdvözlégy, kegyelemmel teljes! Az Úr veled van. Áldottabb vagy te minden asszonynál!

MÁRIA	(zavartan ijedten kapja fel fejét és néz az angyalra)

ANGYAL	Ne félj, Mária! Kegyelmet találtál Istennél. Méhedben fogansz és fiat szülsz. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô: a Magasságbelinek Fia. Ô fogja megváltani az embereket.

MÁRIA	Hogyan történik meg ez, hiszen férfit nem ismerek?

ANGYAL	A Szentlélek száll rád és a Magasságbeli ereje borít el. Ezért a születendô szent is Isten Fia lesz. Istennél semmi sem lehetetlen.

MÁRIA	Az Úr szolgáló leánya vagyok. Legyen úgy, ahogyan Ô akarja.

III. KÉP

KRÓNIKÁS	Abban az idôben Augustus, a hatalmas római császár rendeletet bocsátott ki, hogy számolják össze a birodalom lakóit. Mindenkinek abban a városban kellett jelentkeznie, ahonnan származott. Így Máriának és Józsefnek el kellett menniük Názáretbôl a júdeai Betlehembe, mivel Dávid király családjából származtak. De Betlehemben nem kaptak sehol szállást. Az emberek szíve kemény és kegyetlen volt. Nem akarták befogadni a szállást keresô Istent. József és Mária végülis egy barlang-istállóban talált szállást. Azon az éjszakán pásztorok virrasztottak a nyáj mellett. Vigyáztak, nehogy valami baja essék a nyájnak.

PÁSZTOROK	(öten: négy felnôtt és egy gyerek körben ülnek, subára heverednek, tarisznyájukat bontogatják, evéshez készülôdve. A bojtár néhány darab fából kicsi máglyát rak)

PÉTER	Ezt a Mózsit is jó lenne a halálért küldeni.

BOJTÁR	Miért, Péter bácsi?

PÉTER	Hát csak azért, fiam, mert amíg visszajönne vele, nagyon sokáig tartana, és így az emberek nyugodtan élhetnének.

ZAKI	Szó ami szó, már rég itt lehetne. Egy kicsit gyorsabban is szedhetné a lábát.

BOJTÁR	(aggódva) Jaj, talán csak nem támadta meg valami vad?

GAZSI	Ugyan, ugyan, hová gondolsz? Nem járnak errefelé nagyvadak. Fôleg ilyenkor.

PÉTER	Attól valóban nem kell tartanunk. Én inkább attól félek, hogy mi halunk itt éhen, mert nem hozza meg idejében a vacsorát. (belenéz a tarisznyájába) Most látom, hogy alig maradt valami az ebédtôl. Ez még a fél fogamra sem elég.

ZAKI	(szintén megnézi a tarisznyáját) Hát ettôl bizony az én állam is felkopik.

GAZSI	De hol ülhet ilyen sokáig? Mondtam én nektek, hogy ne ôt küldjük, hanem inkább a kisbojtárt. Ez fürgébb mozgású, hamarabb megjárta volna a várost. Azóta már itt lenne. Mi pedig most már teli hassal üldögélhetnénk itt, és hallgathatnánk öregapánk jóízû meséit.

PÉTER	Tyüh, a mindenit! No, csak jöjjön meg. Majd ellátom én a baját. Máskor majd elmegy a kedve a csavargástól.

ZAKI	Lehet, hogy leitta magát valamelyik koszos csapszékben, és most valamelyik bokor alatt horkol jóízûen.

GAZSI	Mi pedig várhatjuk itt korgó gyomorral.

PÉTER	(fenyegetôzve) No, csak jöjjön meg! Majd meglátja, mit kap tôlem!

BOJTÁR	(ártatlanul) Mit ad neki, Péter bácsi?

PÉTER	(dühösen) A kétméteres kampómat a háta közepére!

BOJTÁR	(csodálkozva) Szóval, hát megveri?

PÉTER	Meg is én, mint egy zsákot.

ZAKI	(heccelve) No, no! Félsz te tôle. Három olyannal is elbír, mint te vagy!

PÉTER	(legénykedve) Azt szeretném én látni!

GAZSI	(röhögve) Hát még megláthatod, ha nagyon kíváncsi vagy rá!

ÖREG	(rosszallóan) Ejnye, nyughassatok már! Majd csak megérkezik Mózsi is. Ki tudja, miért késlekedik. Lehet, hogy nem tud hamarább jönni. Lehet, hogy nem sikerült mindent beszereznie, amivel megbíztuk. Legyetek türelemmel!

PÉTER	Könnyû ezt mondani, de mi éhesek vagyunk, és minél elôbb enni szeretnénk!

BOJTÁR	(felugorva) Itt is van már!

MÓZSI	(jön, kezében táska) Jó estét, pásztortársak!

MIND	Neked is, Mózsi!

PÉTER	Csakhogy itt vagy már!

GAZSI	Azt hittük, sosem jössz már meg.

MÓZSI	Nem tudtam hamarabb jönni, mert...

ZAKI	(türelmetlenül félbeszakítja) Majd elmondod. Elôbb szedd elô, amit hoztál, mert mindjárt éhen pusztulunk.

MÓZSI	(letelepedve kibontja a csomagot) Itt van, egyetek! (a pásztorok vesznek a kitett élelembôl, falatoznak)

ÖREG	Egyél te is, fiam!

MÓZSI	Köszönöm, apó, de én ettem útközben.

BOJTÁR	Péter bácsi!

PÉTER	No, mi kell?

BOJTÁR	Mikor adja meg?

PÉTER	Mit, te?

BOJTÁR	Hát, amit Mózsi bácsinak ígért, ha megjön.

PÉTER	(emeli a kezét) Elhallgass, kölyök! Csak tréfáltam.

ZAKI	Tudjuk, tudjuk. Csak akkor vagy nagylegény, ha a másik nincs jelen.

ÖREG	No, ne veszekedjetek! Mózsi fiam, mondd hát el, miért késlekedtél ennyi ideig.

MÓZSI	(miközben a többiek esznek, mesélni kezd. A pásztorok figyelik) Az úgy volt, amint visszafelé jöttem a városból, az egyik bokorból keserves bégetést hallottam. El sem tudtam képzelni, hogy mi lehet az. Kíváncsian közelebb mentem, és mit gondoltok, mit láttam?

BOJTÁR	(kíváncsian) No, mit?

MÓZSI	Hát az én drága kis feketepettyes báránykámat. Tudjátok, hogy azt szeretem a legjobban. Ott volt szegény felakadva egy tövises bokorra. Úgy látszik, elkószált a nyájtól. Azt sem tudtam, hogyan szabadítsam meg. De szerencsére nálam volt az én rövidnyelû kisbaltám, és azzal aztán levágtam.

BOJTÁR	(rémülten) Jaj, csak nem a kisbárányt?!

MÓZSI	A szemed gödrét, te mamlasz. Dehogy a báránykámat! A tövises bokrot vágtam ki, te rövideszû! Jó sokat kínlódtam vele. De végülis sikerült. A báránykámat az ölembe vettem. Ha láttátok volna, hogy milyen boldog volt. Nyelvecskéjével hálásan nyalogatta az arcomat. Én is szeretettel simogattam meg és öleltem magamhoz. És visszahoztam a nyájhoz. Ezért késtem hát, pásztortársak.

PÉTER	(megbékélten) Jól van, no. Csakhogy megtaláltad a báránykádat.

ÖREG	Aztán mi hír a városban, Mózsi fiam?

MÓZSI	Jaj, apó, nagyon sok! Rengeteg idegen van a városban. Alig lehet mozdulni tôlük. Beszéltem egy értelmes-formájú emberrel. Az azt mondta, hogy a császár adta ki a parancsot, hogy mindenkit írjanak össze, számláljanak meg, aki csak a birodalomban él. Azért ez a nagy tolongás.

ZAKI	Vajon mit akarhat a császár? Talán csak nem háborúra készül? Mit gondol, apó?

ÖREG	Honnan tudjam én azt, fiam?! Nehéz a császárok észjárását kiismerni, terveiket kitalálni. Nem a mi dolgunk ez, fiam. Nekünk bíznunk kell abban, hogy Isten szeme vigyáz ránk és ôrködik felettünk.

BOJTÁR	(csodálkozva) És apó honnan tudja mindezt?

ÖREG	Fiam, ez benne van a régi írásokban.

GAZSI	Meséljen nekünk, apó!

ÖREG	Ezek nem mesék, fiaim. De elôbb fejezzük be az evést. (a pásztorok néhány pillanatig még esznek, majd mindent visszaraknak a tarisznyába. Utána leheverednek a subákra)

PÉTER	No, apó, kezdheti.

ÖREG	Hej, fiaim, fiaim, valamikor nagyon jó volt az embernek. Nem kellett ennyit küzdenie, szenvednie. Öröm volt az élete. Magával a fölséges Istennel élt jó barátságban. De egyszer történt valami. Egyszer valamit csúnyán elrontott. Ahogyan mi is elrontunk mindig valamit. Egyszer nemet mondott az Istennek. Bûnt követett el az ellen a jóságos Isten ellen, akitôl mindig csak jót kapott. És azóta kegyetlen az élet.

ZAKI	Bizony, bizony, ezt mindnyájan a saját bôrünkön érezhetjük.

ÖREG	De az Isten nem hagyta vigasz nélkül az embert. Megígérte, hogy egyszer elküldi hozzánk a Megváltót, aki majd megszabadít minket a bûn rabságából.

BOJTÁR	És mikor jön el a Megváltó, apóka?

ÖREG	Ki tudná azt megmondani, fiam?!

BOJTÁR	Vajon mi megérjük még azt?

ÖREG	Ezt csak a fölséges Isten tudja, fiaim.

MÓZSI	Hej, Istenem, Istenem, pedig milyen szép lenne, ha megérhetnénk.

PÉTER	Milyen nagyszerû lenne találkozni a Messiással!

ÖREG	Bizony, bizony, fiaim. Csudajó lenne!

GAZSI	(felnéz az égre) Uram, add, hogy megérhessük azt az idôt!

BOJTÁR	Talán, talán én még megérhetem, hiszen olyan fiatal vagyok.

ZAKI	(reménykedve) Hátha még mi is.

ÖREG	A fölséges Isten tervébe mi nem láthatunk bele. Csak Ô tudja egyedül, mikor lesz alkalmas az idô a Megváltó eljövetelére.

PÉTER	(ásítozva nyújtózkodik) Hû, de elálmosodtam.

ÖREG	Itt az ideje, hogy nyugovóra térjünk. A magunkfajta egyszerû pásztorembernek is szüksége van egy kis pihenésre. Igaz, nagyon éberen kell aludnunk, nehogy valami ragadozó megpocsékolja a nyájat. Aludjunk hát, fiaim!

BOJTÁR	És álmodjunk az eljövendô Megváltóról!

(a pásztorok kényelmesen elhelyezkednek, majd elalszanak. Ének hallatszik: Betlehemi pusztán...)

BOJTÁR	(amint véget ér az ének, felpattan): Apó, apó, keljen fel!

PÁSZTOROK	(álmosan felülnek, tanácstalanul egymásra néznek, majd össze-vissza kérdezgetik): Mi az, mi van, mi történt?

BOJTÁR	(mentegetôzve) Én nem tudom, jó emberek, de olyan szép éneket hallottam, mint eddig még soha.

PÉTER	(dühösen) Biztosan csak a füled csengett, vagy legfeljebb álmodtad az egészet.

ZAKI	(szintén dühösen) Máskor jobban nyisd ki a füledet, vagy ne egyél annyit vacsorára, és nem fogsz ilyeneket álmodni!

GAZSI	(fenyegetôen) Ne zavargasd az álmainkat minden semmiségért, mert véletlenül csúful megjárod!

BOJTÁR	De én tisztán hallottam...

MÓZSI	No, ne fecsegj annyit! Feküdj le és aludj!

(a pásztorok ismét lefekszenek. Alig szenderednek el, felcsendül az ének: Dicsôség mennyben az Istennek... Az ének alatt a pásztorok felülnek és ijedten néznek körül)

ÖREG	Lám, mégis igaza volt a gyereknek. De mit jelenthet az ének?

ZAKI	Nem tudom, apó. De nekem olyan örvendetes sejtelmeim vannak.

PÉTER	Nekem is. És a sejtéseim valóra is szoktak válni.

ANGYAL	(megáll a pásztorok elôtt. Azok megrémülve néznek rá) Ne féljetek, pásztorok! Nagy örömet hirdetek nektek. A jóságos Isten elküldte az emberek Megváltóját.

PÁSZTOROK	(összevissza kérdezik) Hol a Megváltó?

ANGYAL	Itt van a közelben egy barlangistállóban, pólyába takarva, jászolba fektetve. Örüljetek, pásztorok, mert ti vagytok az elsôk, akik megtudták a Megváltó születését.

MÓZSI	(felkiált) Pásztortársak, ne késlekedjünk! Induljunk azonnal, és köszöntsük a Messiást!

PÁSZTOROK	Úgy van, induljunk!

ÖREG	Megálljatok, fiaim! Üres kézzel csak nem mehetünk. Mit mondana a világ, ha csak úgy beállítanánk a legfôbb Királyhoz, és még ajándékot sem vinnénk neki?

GAZSI	Igaza van apónak. Vigyünk ajándékot!

ZAKI	Vigyünk, vigyünk. De mit?!

PÁSZTOROK	(erôsen törik a fejüket)

MÓZSI	(fejére üt) Megvan! Én elviszem a legkedvesebb bárányomat, a tarkaszôrût, amelyet az este szabadítottam ki a bokorból.

PÉTER	Én egy meleg bekecset viszek.

GAZSI	Én egy puha, finom báránybôrt.

ZAKI	Én egy nagy darab ízletes sajtot.

ÖREG	Én a nagyapámtól örökölt cifra botommal ajándékozom meg. Hátha szüksége lesz erre is Ôszentkirályi Fölségének.

BOJTÁR	Én tiszta gyermekszívemmel ajándékozom meg. Annak a melegével takarom be. Tudom, nagyon fog örülni neki.

ÖREG	De hát induljunk, pásztortársak. Egy percet se késlekedjünk. Nem illik megvárakoztatnunk Ôszentkirályi Fölségét.

MIND	(lelkesen) Induljunk, induljunk!

ANGYAL	Erre, erre, jó pásztorok, csak utánam!

(a pásztorok az angyallal az élükön elindulnak. Közben ének:

Pásztorok, keljünk fel...)

IV. KÉP

(a pásztorok megérkeznek a jászolhoz, térdreborulnak)

MIND	Üdvözlégy, Megváltó királyunk, köszönjük, hogy eljöttél hozzánk. Vedd szívesen hódolatunkat, ajándékunkat, és segíts meg minket! (leteszik az ajándékot)

BOJTÁR	Bocsáss meg, kicsi Királyom. Nekem csak a tiszta, meleg gyermekszívem van. Azt hoztam el most Neked. Annak a szeretetével takarlak be, hogy meg ne fázz ebben a rideg világban. Fogadd hát el tôlem.

MÁRIA	(rámosolyog a gyerekre) Jól van, gyermekem. Ajándékod nagyon kedves isteni Fiamnak. Csak vigyázz, hogy szíved tisztaságát mindörökre megôrizzed. Ne feledd, szíved már nem a tied, hanem a Jézusé. Vigyázz hát rá nagyon-nagyon! És akkor szent Fiam is mindig vigyázni fog rátok!

(Befejezésül valamilyen közismert karácsonyi ének).

VÉGE


Eljött a megígért Messiás!

Szereplôk:

KONFERÁLÓ

EMBER

KER. JÁNOS

KÓRUS

IZAIÁS

MIKEÁS

MALAKIÁS

LÁNYOK

FÔANGYAL

MÁRIA

JÓZSEF

I.-III. ANGYAL

PANKA

I.-VI. PÁSZTOR

BOJTÁR

KÉT KISLÁNY

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

KONFERÁLÓ	Az emberiség adventjének sötét éjszakájában, szívében a megváltás utáni vággyal bolyong Ádám, az örök ember. Szeme elôtt még ott lebeg a Paradicsom kapuját ôrzô angyal, kezében a tüzes karddal. Úttalan utakon, kietlen tájakon, meredek sziklák között a bûn szédítô mélységei fölött vezet útja. Lelkét véresre tépte a megismert rossznak és jónak küzdelme. Vállát az isteni átok súlya nyomja. Mióta cipeli botladozó léptekkel ezt a vállára nehezedô átoksúlyt? Azóta évezredek peregtek le már az idô homokóráján.

EMBER	Eljön-e hát végre az idôk teljessége? Eljön-e a megígért Messiás? Vagy talán az egész puszta ábránd? (leborul)

KER. JÁNOS	A pusztába kiáltónak ez a szava: készítsétek az Úr útját. Töltsetek fel minden völgyet. Legyen egyenessé az egyenetlen. Simává, ami göröngyös, hogy meglássa majd minden ember az Isten üdvösségét!

Ének: Ébredj ember, mély álmodból...: Dicsérjétek az Urat 7.

(Ének közben felemelkedik az Ember, elôre lép és felemeli karját)

EMBER	Hozzád emelem, Uram, a lelkemet. Tebenned bízom és nem szégyenülök meg!

KÓRUS	Évezredek hosszú során át bolyongtál, ó ember, a lélek éjszakájában és a bûnök sötétségében. De most emeld föl fejedet, mert elkövetkezett a megváltásod! Sohase felejtsd el, ó ember, hogy isteni fényre születtél és a sötétség már nem otthonod.

KONFERÁLÓ	Isten a próféták által is egyre vigasztalta, bátorította az embereket, hogy csak higgyenek, várjanak türelemmel, mert dereng már és mindig erôsebb lesz a fény. A halvány csillag fénye mind jobban felragyog, egyre jobban megvilágosodik az Eljövendô alakja, és mindig közelebb érkezik az idôk teljessége. Hallgassuk csak, mit mond Izaiás próféta:

IZAIÁS	Halljátok Isten szavát: ,,Íme, a Szûz méhében fogan és Fiút szül. Neve: Emmánuel, és ez azt jelenti: Velünk az Isten. A nép, amely sötétségben jár, nagy világosságot pillant meg. Fény támad azok számára, akik a halál árnyékában laknak.''

(egy kis angyal meggyújtja az elsô gyertyát)

KÓRUS	Hiszünk Tebenned, égi szent követ. Út, Igazság, Élet,

Hittel vallunk Téged Istenünknek, Üdvözítônk!

KONFERÁLÓ	Mikeás próféta jóelôre azt is megmondta: hol fog megszületni a várt Megváltó.

MIKEÁS	Te Betlehem, kicsiny vagy ugyan Júda városai között, mégis belôled származik népemnek Megváltója.''

(a második gyertya meggyújtása)

KÓRUS	A próféták lelkei láttak szent jelenésekben, s Téged békességben vártak, édes Üdvözítônk. Íme, jön is már az elôhirnöke. Róla jövendöl Malakiás próféta.

MALAKIÁS	Íme, én elküldöm angyalomat színed elôtt, hogy elkészítse utadat és csakhamar eljön templomához az Úr, akit ti kerestek és vártok.

(a harmadik gyertya meggyújtása)

KÓRUS	Mint forró sóhaj... 13/1,4

EMBER	Harmatozzatok, égi magasok. Ontsátok felhôk, az igazat!

Nyíljék meg a föld és teremje az Üdvözítôt

(a próféták félkörben körülállják az Embert és ôk is megismétlikaz Ember után)

KONFERÁLÓ	A szelíd csillag fénye már bíborló hajnalpírba ment át, s az égen már felderengett az ígéret fénye. A vágytól csengô hangra a mindenség zúgja a visszhangot:

MIND	Jöjj el, Urunk, áldott Üdvözítônk, és segítsd árva népedet!

(közben kivonulnak, csak a konferáló marad)

KONFERÁLÓ	És akkor hajnalpírban egy ragyogó jel tûnt fel az égen: egy Asszony, akinek öltözete a Nap volt, lába alatt a Hold, fején 12 csillagból korona. Eljött az erôs Asszony, az új Éva. Lelke tisztán ragyogott, a neve: Mária. (Mária jön) Íme, elérkezett az idôk teljessége. Isten kiválasztotta az isteni Gyermek édesanyját, Máriát, aki ezt az örömhírt Gábor fôangyaltól tudta meg, ahogyan ezt Lukács evangélista megírta:

Lukács ev: ,,Isten elküldte Gábor angyalt Galilea Názáret nevû városába egy szûzhöz. A szüzet Máriának hívták és jegyese volt egy József nevû férfinak, aki Dávid családjából származott.''

(a negyedik gyertya meggyújtása)

KÓRUS	Elküldé az Úr angyalát... 7/2

LÁNYOK	Názáretben élt egy lányka,

Isten szelíd rózsaszálja.

Gábor angyal szíves szóval

Köszönti ôt és így szólal:

Szûz Mária, tiszta szíved

Isten elôtt kedvessé tett.

Szeretettel arra kér meg,

Szent Fiát te óvjad, védjed.

FÔANGYAL	Üdvözlégy, Mária, kegyelemmel teljes, az Úr van teveled és áldott vagy te az asszonyok között, és áldott a te méhednek gyümölcse.

KONFERÁLÓ	Mária meglepôdött és meg is ijedt, de a fôangyal megnyugtatta.

FÔANGYAL	Ne félj, Mária! Kegyelmet találtál Istennél. Méhedben fogansz és fiat szülsz. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô, a Magasságbelinek Fia. Az Úristen neki adja atyjának, Dávidnak trónját. Uralkodni fog mindörökké és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	Hogyan történik mindez?

FÔANGYAL	A Szentlélek száll rád és a Magasságbeli ereje borít el. Ezért a születendô szent is az Isten Fia lesz.

MÁRIA	Az Úr szolgálóleánya vagyok, történjék velem szavaid szerint.

(Mária egyedül marad. Szívébôl dalban csordul ki az öröm):

Magasztalja lelkem az én Uramat...

JÓZSEF	Mária, látom, hogy lépted napról-napra nehezebb lesz, az én szívem pedig súlyos aggodalomtól terhes. Augustus, a rómaiak hatalmas császára tudtunkra adta, hogy összeírást rendel el. Persze, tudni akarja, hogy mennyi adót vethet ki ránk. A kijelölt idôre mindenkinek szülôvárosában kell lennie. Mi Dávid házából és nemzetségébôl származunk. Betlehem a mi ôsi városunk. Oda kell elmennünk és összeírásra jelentkeznünk. Közeleg a kemény tél és az idô egyre rosszabb. Jól tudom, hogy édes gyümölcsöd hamarosan beérik. Mégis fel kell kerekednünk és el kell mennünk a messzi Betlehem városába. Ott szállás után kell néznünk, amely az összeírás alatt otthonunk lesz. Mária, jegyesem, féltelek téged. Hogyan bírod majd a megpróbáltatásokat? De mi mást tehetünk? El kell indulnunk.

MÁRIA	Jegyesem, József, ne aggodalmaskodjál! Bíznunk kell és meglátod, megsegít az Isten. Az Úr angyala minden félelmemet eloszlatta, és szívembe kegyes megnyugvás költözött. József, én nem félek. Mennyei Atyánkban bízva vállalom az utat, az ínséget, és várom a percet, amikor az Isten Fia az ölemben pihen. Lelkemben mély alázattal az Urat szolgálom, és tudom, hogy óvó szeme utunkat kíséri.

JÓZSEF	Induljunk, hát akkor, Isten nevében!

MÁRIA	Ôrizzen kegyelme mindörökké. Ámen.

(kivonulnak a színrôl, miközben a kórus)

KÓRUS	Meglátogat minden tanyát, szállást keres a Szentcsalád.

Halljátok meg, jó emberek, nyissátok meg szíveteket!

Ti is kértek egyszer tanyát, ott, hol lakik a Szentcsalád

Befogad majd a nagy égbe, ha ti is ôt szívetekbe.

(József és Mária megérkeznek)

JÓZSEF	Miféle emberek laknak most itt Betlehem városában? Déltájban érkeztünk, most meg már lenyugszik a nap a hegyek mögé.

MÁRIA	Bizony, József, szomorú dolog ez. Egész délután kellett kopogtatni, könyörögni. Mindenütt csak elutasítás: tele van a házam... nem tudlak titeket már befogadni...

JÓZSEF	Hát igen! Végigjártuk Betlehem házait, utcáit, de kérésünk mindenütt zárt kapukra talált.

MÁRIA	(könyörögve) Istenem, olvaszd meg a jeget az emberi szíveken, mert érzem, hogy közeleg a perc, amikor Fiam a világra jön!

JÓZSEF	Nézd, Mária! Ott van egy istálló. Bizonyára pásztorok tanyája, akik éjszakára szabadban hagyják az állataikat. Ez a mi utolsó lehetôségünk. A pásztorok tanyáján kell nyughelyre lelnünk. Ezek közismerten jó emberek, nem dobják ki a vándorokat.

MÁRIA	Jegyesem, és gondviselôm, Józsefem! Hogyan hajthatnánk le a fejünket romos istállóban, ahol szennyes a szalma?

JÓZSEF	Keményszívû emberek lakják e várost, s én úgy hiszem, az Úr akarata, hogy szent Fia ne közöttük pillantsa meg a napvilágot.

KÓRUS	Szállj meg József Máriával, születendô Jézuskával,

Lakjatok itt az éjjel, lakjatok itt az éjjel.

Közeleg a boldog óra, József, ne térj nyugovóra!

Kicsi Jézus kopogtat, megszületik maholnap.

MÁRIA	Érzem, eljött az óra. Kicsi fiam szíve dobban, egyre hevesebben dobban. Kérlek, József, virrassz mellettem!

JÓZSEF	Bereteszelem a kapukat, kizárom a dühöngô szelet, s várjuk Jézusunk eljövetelét.

(teljes a sötétség, csak a gyertyák égnek; kihozzák a jászlat)

KONFERÁLÓ	Mély csend borult mindenre. Mélyen bent járt az idô az éjszakában, mikor égi trónusodtól, Urunk, mindenható Igéd leszállt közénk. Elérkezett a legcsodálatosabb, a legszentebb éjszaka: Isten Fia megszületett Betlehemben...

KÓRUS	Ó gyönyörû szép, titokzatos éj...

JÓZSEF	Mária, én úgy szégyellem magam, mert olyan szegényes itt minden. A takarónk nem elég, táplálékunk alig egy harapásnyi. A barlang sziklája rideg, a szalma meg szúrós. Hát csak ennyit, ilyen keveset adhatok drága Fiadnak, a mi Megváltónknak?

MÁRIA	Ne szégyelld magad, József. Nem hiányzik itt nekem az égvilágon semmi. Egy valami azonban nagyon aggaszt: megfázik ez a kicsi Gyermek. Segíts, kérlek, meg ti is segítsetek, hogy a jéghideg szívektôl megvédjem gyermekem!

KÓRUS	Mostan kinyílt egy szép rózsavirág... MC. 50.

ANGYALOK	Szûz Mária várja, várja, aludjon el Jézuskája.

Átöleli szûz karjával, melengeti szép arcával.

I. ANGYAL	Karácsonynak éjszakáján, Jézus születése napján,

Örüljetek, örvendjetek, a kis Jézus megszületett.

II. ANGYAL	Jézus ágyán nincsen paplan, megfázik a kis ártatlan.

A szemei könnyedeznek, a könnyei esedeznek.

III. ANGYAL	A kis Jézus aranyalma, boldogságos Szûz az anyja,

Lábaival ringatgatja, két kezével ápolgatja.

ANGYALOK	Szûz Mária várja, várja, aludjon el Jézuskája.

Átöleli szûz karjával, melengeti szép arcával.

PANKA	Leszállt a földre a legszebb éjjel,

Sugárzó fény özönlött széjjel,

Eljött közénk az ég királya,

Kicsike karját felénk kitárja, -- Szívedet égô szívére várja.

A Szent Szûz hangja altatja lágyan,

Felcsendül a nagy éjszakában,

S hogy a mennyország a földre szállott,

Ô zengte a legszebb imádságot -- Szemére csókolt halk, édes álmot.

Ének: Szûz Mária e világra nékünk szent Fiát hozá... 54/1. Dícsérjétek az Urat

(jönnek a pásztorok, tüzet raknak, köréje fekszenek, közben folytatják az éneket: 54/2.)

PANKA	Felserkennek a pásztorok, a szívük hangosan dobog,

Viszik nyájuk kisbárányát, jámbor szívük színaranyát,

Kisded Jézus örömére.

Én is sietve elmegyek, és elviszem a szívemet,

Aranyalma kis Jézusnak, néki adom ajándéknak,

Legyen övé mindörökre!

(itt elindulnak a pásztorok, tesznek egy kört és éneklik):

Ének: Pásztorok, pásztorok... 44/1,2.Dícsérjétek az Urat

KONFERÁLÓ	A pásztorok megérkeznek a betlehemi jászolhoz. Áhítattal állják körül és boldogan nézik a Megváltót. Felcsendül ajkukon az Újszülöttet dicsôítô ének:

Ének: A kis Jézus megszületett...

(a pásztorok körülállják a jászolt és nézik Jézust)

BOJTÁR	Ó, József, keltsd fel Jézust, szent Fiadat, mert minket az angyalok küldtek Hozzá.

JÓZSEF	Kelj fel, Jézusom, hiszen megérkeztek a pásztorok, akiket az angyalok küldtek a Te köszöntésedre.

MÁRIA	Fiam, itt vannak a pásztorok. Egyszerû emberek, de nagyon boldogok, hogy láthatnak. Fogadd köszöntésüket.

I. PÁSZTOR	Üdvözlégy, kis Jézus! Köszönjük, hogy eljöttél hozzánk és elhoztad számunkra az örömöt. Ajándékul fogadd el a subámat!

II. PÁSZTOR	Én nagyon szegény vagyok, csak ezt a botot adhatom Neked!

III. PÁSZTOR	Aki jászolban fekszik, annak nagyon jól fog a takaró. Fogadd hát el tôlem, Jézusom!

IV. PÁSZTOR	Jézusunk, Te a szívek királya leszel. Fogadd hát szívemet!

V. PÁSZTOR	A Te szavadra, Jézusunk, ott kell hagynunk a bûnt. Én ezért ezt a csengôt hozom Neked, hogy ezzel hívd az embereket!

VI. PÁSZTOR	Én olyan szegény vagyok, hogy egy meleg üdvözletnél többre nem futja. Fogadd el ezt kegyesen tôlem!

FÔANGYAL	Jó pásztorok, felkelhettek. Szavatok és ajándékotok kedves volt Jézus elôtt. Tartsatok ki a hitben, reményben és szeretetben. Hirdessétek mindenhol Jézus születését. Jutalmul a mennyországot kapjátok érte!

Ének: Istengyermek, kit irgalmad... 39/1,2. Dícsérjétek az Urat

FÔPÁSZTOR	A mi feladatunk tehát, pásztortársaim, megvinni az örömhírt, hogy mindenki tudomást szerezzen errôl a nagy örömrôl.

KONFERÁLÓ	Miután befejezték köszöntôjüket a pásztorok, igen elcsodálkoztak azon, hogy Jézus, -- akié az egész föld, -- ilyen szegénységben született, és mégis boldogan mosolyog. -- A Fôangyal (itt elôrelép) észreveszi ezt és mintegy gondolatukat kitalálva így felel:

FÔANGYAL	Betlehem kicsiny barlangját választotta az Úr, s az emberszívek legszebbjét: a Szûzanya szent Szívét, hogy ott pihenjen zavartalanul.

KONFERÁLÓ	Mindenki boldog volt, aki csak ott volt. De most mi is örülünk, mert a mi szívünkben is karácsony lett, hiszen tiszta a szíve mindenkinek.

JÓZSEF	Istenem, köszönöm Néked, hogy megérhettem ezt a napot. De mintha ott idegenek jönnének? Vajon kik lehetnek és honnan jönnek?

KÉT KISLÁNY

Hosszú útról, messze földrôl, bölcsek jönnek napkeletrôl.

Három király itt van máris: Gáspár, Menyhért, Boldizsár is.

Az Úr Jézust úgy köszöntik, leborulnak mind a földig,

Leteszik a kincsesládát, színaranyat, tömjént, mirhát.

GÁSPÁR

Üdvözlégy, ó drága Vendég, akit küldött a Kegyesség,

Mindenkinek Alkotója, embereknek Megváltója.

Vigadozzunk új fényednél, leborulunk szent szívednél,

Szénád közé könnyet öntünk, kicsi Jézus, így köszöntünk!

MENYHÉRT

Földön már új napvilág van, dicsôség a magasságban!

Angyal néki ezt kiáltja, néma csillag Ôt imádja.

Mi is immár angyalokkal, tiszta szívû pásztorokkal,

Jászlad elôtt áldunk Téged, ó adj nekünk békességet!

BOLDIZSÁR

Szûz Mária, vigadozz már, karodon ül Csillagod már.

Áldanak a földi népek, és boldognak hívnak Téged.

Födve Fiad arcocskája, de mi hittel nézünk rája.

Add, hogy éltünk nagy óráján, láthassuk az ég oltárán!

3 KIRÁLY EGYÜTT

De nagy öröm is dicsérnünk, jászolodban nézdegélnünk.

Most az Isten közel hozzánk, gyermekszemmel mosolyog ránk.

Ének: Fel nagy örömre, ma született... 45 -- Dícsérjétek az Urat

KONFERÁLÓ

A kis Jézus kicsi népe nagy ünnepet ünnepelt.

A mennyei nagy Királynak dicséretet énekelt.

Vele együtt örvendeztek, ünnepeltek a nagyok,

Minden szemben felragyogtak fényes öröm-csillagok.

Elhangzott a vers, az ének, az ünnepnek vége van,

Most mindenki otthonába megy sietve, boldogan,

Gyermekszíve ujjongása kísér minket ma haza.

Jézus, add, hogy ki ne hûljön, minden házban tündököljön

Szent örömnek csillaga.

Így kívánunk mindenkinek szép karácsony ünnepet:

Ölelje át szíveteket: hit, remény és szeretet!

Ének: Mennybôl az angyal... 43/1--3. Dícsérjétek az Urat

VÉGE


Melyiket a kilenc közül?

(Jókai Mór után)

Szereplôk:

NARRÁTOR

APA

PANNIKA

EDITKE

SÁRIKA

SÁNDOR

JÁNOS

FERENC

PALIKA

JÓZSI

PETI

ÚR

NARRÁTOR	Valamikor régen az egyik nagyvárosban élt egy szegény csizmadia, aki semmiképpen sem tudott a mesterségébôl meggazdagodni. Nem azért, mintha az emberek összebeszéltek volna, hogy ezentúl ne viseljenek csizmát, nem is azért, mintha a városi tanács megparancsolta volna, hogy ezentúl a csizmákat fele áron kell adni. Munkát is jót csinált a jámbor, maguk a vevôk panaszkodtak, hogy nem bírják elszaggatni, amit ô megvarr. Volt is dolgoztatója elég, fizettek is becsülettel, és mégis János mester nem tudott zöldágra vergôdni, sôt nemegyszer közel volt hozzá, hogy akármiféle száraz ágat jónak találjon arra, hogy onnan nézegessen le. -- Hanem persze igaz keresztény ember volt, s keresztény ember nem akasztja fel magát, akármilyen szorongatott állapotban legyen is.

Azért nem tudott tudniillik semmi gazdagságra jutni János mester, mert másfelôl az Isten olyan különösen megáldotta, hogy minden esztendôben született neki egy gyermeke, hol egy fiú, hol egy leány, és az olyan egészséges volt, mint a makk. És aztán a kilencedik gyermek születésekor meghalt a felesége. János mester egyedül maradt a kilenc gyermekkel a világon. Kettô, három iskolába járt, egyet-kettôt járni kellett tanítani, másikat ölben hordozni, kit etetni, kinek pépet fôzni, emezt öltöztetni, amazt megmosdatni és valamennyire keresni.

Mikor cipôt kellett szabni, egyszerre kilenc cipôt! Mikor kenyeret kellett szelni, egyszerre kilenc karaj! Mikor ágyat kellett vetni, egyszerre az ajtótól az ablakig az egész szoba ágy, tömve, dugva apróbb-nagyobb, szöszke, barna emberforma fejekkel. No hála érte az Úr Istennek, még nincs is ok a panaszra: mind a kilenc egészséges, jó erkölcsû, szép is, jó is, épkézlábbal és gyomorral megáldva. Inkább kilenc darab kenyér, mint egy orvosságos üveg, inkább kilenc ágy egymás mellett, mint egy koporsó közötte. Az Úr Isten ôrizzen meg tôle minden érzékeny apát, anyát, még akinek nyolc marad is, ha egyet elvesznek belôle.

Nem is volt János mester gyermekeinek semmiféle szándékuk a meghalásra, az már el volt végeztetve, hogy ôk mind a kilencen keresztül dolgozzák magukat az életen, s nem engedik át a helyüket senkinek. Nem ártott azoknak sem az esô, sem a hó, sem a száraz kenyér.

Egy karácsony estén János mester a városban szaladgált. Kész munkát vitt haza a megrendelôknek és így próbált némi pénzecskéhez jutni. Már öreg este volt. Gyermekei türelmetlenül várták.

Szín: (szoba, a kilenc gyermek különbözôképpen foglalatoskodik:

olvas, játszik, varr, stb.)

PANNIKA	(körülnéz) Milyen késô van már, és apa még mindig nincs itthon.

SÁNDOR	Szegény apa, mennyit kell kínlódnia, hogy a betevô falatunk meglegyen. És mégis milyen nehezen sikerül.

FERENC	Bizony, bizony éjt nappallá téve kell robotolnia.

EDITKE	És szófogadatlanságunkkal mi is mennyi gondot, bosszúságot okozunk.

JÁNOS	Nem baj, csak legyek én egyszer nagy.

JÓZSI	És mi lesz akkor?

JÁNOS	Hát én majd megkímélem ôt a sok munkától, törôdéstôl.

PANNIKA	Rá is férne már szegényre egy kis kímélet, egy kis nyugalom, hiszen olyan nyúzott, olyan sovány.

SÁNDOR	Csak nehogy majd megfeledkezzünk róla, ha felnövünk.

JÁNOS	Ne félj te attól!

EDITKE	Hallhattátok, hogy apa hányszor szokott példázódni a gyermeki hálátlanságról.

PALI	De mi jó gyermekei vagyunk édesapánknak!

FERENC	És azok is akarunk maradni.

SÁNDOR	Szégyen is lenne, ha mi kilencen nem tudnánk gondtalan életet biztosítani édesapánknak öreg napjaira.

PANNIKA	Testvérkék, tegyünk erôs fogadást, hogy jó apánkat minden törôdéstôl megkíméljük!

MIND	(összefogózva) Fogadjuk, hogy édesapánkat mindig segítjük!

SÁRIKA	De én már olyan éhes vagyok.

PETI	Én egy kicsit már álmos is.

PANNIKA	(anyáskodva) Legyetek türelemmel, testvérkék, mindjárt megjön édesapánk, hiszen már nagyon rég, hogy elment.

SÁRIKA	Nekem egy olyan... olyan nagy-nagy babát ígért.

PETI	Nekem meg egy kicsi lovat. Olyan nyerítôset.

SÁNDOR	(nyugtatóan) Ha megígérte, hoz is biztosan.

SÁRIKA	De én már alig várom!

PANNIKA	Türelem, húgocskám, mindjárt itt is lesz.

SÁRIKA	(akaratosan) De én most akarom!

PANNIKA	Nézd csak, Sárika, milyen szép képek vannak ebben a könyvben.

(nézegetik a könyvet, többen is köréjük gyûlnek)

APA	(be, táska a kezében) Szervusztok, gyermekeim!

MIND	(fôleg a kisebbek körülfogják) Csókolom, apa!

SÁRIKA	Mit hoztál? Mit hoztál? Hol a nagy-nagy babám?

PETI	Hát az én szépen nyerítô kiscsikóm?

APA	Várjatok csöppségek! Elôbb eszünk, aztán majd beszélgetünk a többirôl is.

SÁRIKA	(ugrálva) Jól van, jól van! Már úgyis olyan éhes voltam! Mondtam is.

PETI	Én meg már álmos voltam. Mondtam is. De már nem vagyok.

APA	(a táskából élelmet vesz elô, a nagyobb segítségével szétrakja az asztalon) Itt van, egyetek! (a nagyobbak adnak a kisebbeknek. Jóízûen falnak néhányat)

EDITKE	(tele szájjal) Milyen finom!

PANNIKA	Húgocskám, mire tanított apa? Amikor eszünk, nem beszélünk.

EDITKE	(panaszosan) Jó, de ha mindig elfelejtem.

FERENC	Hát máskor ne felejtsd el! (tréfásan megbarackolja)

EDITKE	(a kezére üt) Te!

APA	Nyughassatok! Egyetek szépen!

MIND	(még néhány pillanatig esznek, majd sorra abbahagyják) Köszönjük szépen!

APA	Egészségetekre, gyermekeim! (összecsomagolnak, a gyerekek várakozva néznek apjukra. Peti esetleg a táskába is belekukkint)

PETI	No, most kérem az én szépen nyerítô kiscsikómat!

SÁRIKA	Én pedig a nagy-nagy babámat!

PALI	Apa, nekem egy új nadrágot ígértél.

JÓZSI	Nekem pedig egy új meleg kabátot!

APA	(szomorúan néz gyermekeire) Tudom, gyerekek, hogy sok-sok szépet ígértem nektek ma estére, hiszen ma karácsony estéje van. Ünnep ez. Örvendetes nagy ünnep. Hiszen ma este jön le a földre az ég királya, hogy megvigasztalja az elesetteket, nyomorultakat. Ma este mi sem dolgozunk semmit, hanem örülünk és ünnepelünk!

PETI	Nem bánom, ünnepeljünk. De elôbb kérném a szépen nyerítô lovacskámat.

SÁRIKA	Én meg a nagy-nagy babámat!

JÓZSI	Én meg...

APA	(fájdalmasan) Nem felejtettem el, hogy melyikôtöknek mit ígértem, de tudjátok, hogy szegények vagyunk. És a szegénynek minden kicsi ajándék kedves és értékes. Én most nektek egy mindennél szebb ajándékot akarok adni. Olyat, ami nem romlik, nem törik el sosem.

MIND	(ugrálva) Jaj, de jó lesz! Jaj, de jó lesz!

PALI	Apukám, mutasd meg hamar azt az ajándékot.

APA	Várj, gyermekem! Ez az ajándék nem látható.

JÓZSI	(csalódottan) Óóó....!

APA	Nem látható, de nagyon értékes. Ez az ajándék ugyanis egy szép karácsonyi ének. Egy olyan ének, amelyet még én is az apámtól tanultam. Ô pedig szintén az apjától. Ez lesz az én karácsonyi ajándékom. Mert tudjátok, az igazi öröm nem a csillogó ruhákból, szép ajándékokból, hanem a tiszta szívbôl fakad. Ezért álljatok szépen sorba, és megtanítalak benneteket erre a szép, örömkeltô énekre. Ezzel köszöntjük a földreszálló Megváltót.

MIND	(apjuk és a nagyobbak segítségével felállnak kórusba)

APA	Na, idefigyeljetek! (kezdi) Fel, nagy örömre... (néhány próbálkozás után hibátlanul eléneklik)

JÁNOS	Apuka, ez valóban nagyon szép.

APA	(büszkén) No, látjátok! Ilyen szép ajándékot sem kap ma mindenki. Ti is csak azért kapjátok, mert szófogadó, jó gyermekek voltatok.

SÁRIKA	Apukám, énekeljük el még egyszer, nehogy elfelejtsem!

APA	(beleegyezôen) Nem bánom, gyermekeim. Hát akkor kezdjük! (az ének alatt lassan sötét lesz)

NARRÁTOR	Bizonyára a gyermekek énekének örülnek odafenn a mennyben. Hanem annál kevésbé örülnek odafenn az elsô emeleten. Ott egy gazdag, nôtlen úr lakik, egymaga kilenc szobában. Egyikben ül, a másikban alszik, a harmadikban pipázik, a negyedikben ebédel: ki tudná, mire használja a többit? Ennek sem felesége, sem gyermeke, hanem van annyi pénze, hogy maga sem tudja, mennyi. Ez a gazdag úr éppen nyolcadik szobájában ült az este, és azon gondolkodott, hogy miért nincs az ételnek íze? Miért nincs az újságokban semmi érdekes? Miért nincs e nagy szobákban elég levegô? Miért nincs a puha ágyban csendes álom? És akkor János mester földszinti szobájából elkezdett elôbb lassan, aztán mindig erôsebben hangzani fel hozzá az örömre ösztönzô ének. Eleinte nem akart rá ügyelni. Azt hitte, hogy majd csak vége szakad. Hanem, amikor már tízedszer is újra kezdték, nem állhatta tovább a dolgot. Összemorzsolta kialudt szivarját, és lesietett. (közben lassan világos lesz)

ÚR	(sebbel-lobbal be, a gyerekek ijedten hátrálnak) Kend János mester, a csizmadia, ugye?

APA	(készségesen, hajlongva) Igenis, szolgálatjára! Parancsol egy pár fényes cipôt?

ÚR	(legyint) Nem azért jöttem! De sok gyermeke van kendnek.

APA	Van biza, nagyságos uram. Sok száj, amikor evésre kerül a dolog.

ÚR	Még több száj, amikor énekelnek. Hallja kend, János mester: én kendet szerencsés emberré akarom tenni. Adjon nekem egyet ide a gyermekei közül, én azt fiammá fogadom, felneveltetem, eljár velem utazni külföldre, lesz belôle úr, a többieket is segítheti.

APA	Jaj, hogyne adnék, nagyságos uram! Hiszen szerencse ez, nagy-nagy szerencse egy ilyen szegény embernek. Még haló porában is áldani fogom nagy-nagy jóságáért.

ÚR	(türelmetlenül) No válasszon ki kend közülük hamar egyet!

APA	(maga köré gyûjti a gyermekeket) Ez a Sándorka. No, ezt nem adom. Ez jól tanul, ebbôl papnak kell lenni. A második: az leány. Leány nem kell a nagyságos úrnak. A Ferencke: ez már segít nekem a mesterségemben, e nélkül nem lehetek el. A Jánoska: lám, lám, ez meg a nevemre van keresztelve, nem adhatom oda. Ez a kis Józsi ez meg egészen az anyja formája, mintha csak ôt látnám, ez ne lenne többet a háznál? No, megint leány következik. Aztán itt van Palika. Ez volt anyjának a legkedvesebbje. Ó, szegény asszony, megfordulna a koporsójában, ha ezt idegennek adnám. No, ez a kettô meg még nagyon kicsiny, mit csinálna velük a nagyságos úr?

ÚR	(idegesen) Ej, mit mind vacakol annyit, jó ember? Intézze el gyorsan, mert mindjárt ránk virrad!

APA	No, porontyok, válasszatok magatok: melyiktek akar elmenni, nagy úr lenni, kocsiban járni? Álljon elô, aki akar!

MIND	(apjuk mögé húzódnak, belekapaszkodnak)

APA	(tehetetlenül) Nem lehet, nagyságos uram, nem lehet. Kérjen tôlem akármit a világon, de gyermekemet egyiket sem adhatom senkinek, ha már az Úr Isten nekem adta ôket.

ÚR	(kissé szánakozva) Nem megy mester uram, nem megy. De nincs semmi baj. (zsebébe nyúl) Fogja ezt a pénzt, legyen szerencsés vele. De egyet kikötök: ne lármázzanak, mert zavar az énekük! (a pénzt Apa kezébe nyomja, majd gyorsan el)

APA	(nézi egy darabig a pénzt, majd gyorsan a fiókba teszi)

MIND	(szeppenten, ijedten álldogálnak, sugdolóznak)

SÁRIKA	Apukám, már elfelejtettem az éneket. Taníts meg rá!

SÁNDOR	(megrántja) Nem hallottad? Nem szabad énekelni.

JÓZSI	De amikor olyan szép volt!

PALI	És olyan boldogok voltunk tôle.

PANNIKA	Nem láttad? Apa pénzt kapott, hogy ne énekeljünk!

APA	(idegesen jár fel s alá) Nem szabad... Nem szabad...!

PETI	Mit nem szabad? A szegény embernek már örülni sem szabad?

APA	(hirtelen elhatározással) Dehogynem! A szegénynek mindenét elvehetik, csak a szíve örömét nem! Jaj annak, aki ezt megpróbálja! (szinte kiabálva) Álljatok sorba és kezdjük!

MIND	(gyorsan elhelyezkednek, ének)

ÚR	(beront, ordítva) Hát mit mondtam én kendnek? Hát miért adtam én azt a rakás pénzt? Hogy mernek énekelni?!

APA	(kirántja a pénzt és visszaadja) Nagyságos uram, instállom alássan, vegye vissza a pénzt, hadd ne legyen az enyém, hadd énekeljek én, amikor nekem tetszik: mert az több minden kincsnél.

ÚR	(a pénzt zsebrevágja, és dühösen elrobog)

APA	No, gyermekeim, most aztán lehet énekelni. Örömmel, tiszta szívbôl!

(ének... és közben lassan sötét lesz)

NARRÁTOR	Akié pedig volt az a nagy ház, nagy egyedül járt kilenc szobán keresztül, s gondolkozott magában, hogy vajon mi örülnivalót talál más ember ebben a nagy, unalmas világban...

VÉGE


Betlehemi bakter

Írta: Fábián Dénes

Szereplôk:

MÁRIA

JÓZSEF

I.-III. ANGYAL

ILLÉS BAKTER

PÁSZTOR GAZDA

TAMÁS ÖREG P.

GYURKA

ANDRIS

MISKA

KATICA

BÖSKE

BARABÁS

SIMON

(Katica ételhordó fazékkal kezében énekel)

KATICA	Istenem, Istenem, segíts meg, oly bajos élni a szegénynek. Az én bátyám, Gyurka, Isten, ember tudja. Ô keres számunkra kenyeret...

Hát bizony igaz is, hogy a szegény embernek igen nehéz a sorsa. Szegény édesanyámmal annyit törjük a fejünket, hogyan lehetne könnyebb?... De hiába (szemét törli)... Jobb sorsunkat édesapám elvitte a sírba... A mi jó Gyurkánk lett a kenyérkeresô, pedig még ô is kicsi legény ám. Kevés keresete van. Könnyen hazahozhatja a hátán. Mindössze kap: egy báránybôrsapkát... azután... egy viselt vén kabátot, itt is lyukas, ott is lyukas, de mi édesanyámmal úgy összeigazgatjuk, hogy a téli esô sem ver át rajta. Azután jár neki tíz tarisznya bab, hét sapka faggyú, húsz csomó túró, három birka oldal, no meg egy furkósbot. De nem ám a hátára. Áldott jó fiú az én bátyám, igazi szegényember. Az ebédje sokszor egy-két korty víz, néhány falat kenyér, rája megint jó vizecske, és úgy jóllakik tôle, mint a duda. Ma is babkását hoztam neki. Hús nincs rajta, az igaz, de azért igen-igen jó. (körülnéz) Hol is maradnak ezek a pásztorok? Utóbb még nem is éhesek. (balra tekint) Nini, jön Böske, ô is hozza az édesapjának az ételt. Jöjj csak, jöjj, majd elunom itt magamat.

BÖSKE	(ételhordó a kezében) No hála Istennek, már itt vagyok. Majd azt hittem, hogy elkések. Röpültem, mint a szél. A leves mind kilötyögött az edényembôl.

KATICA	(búsan) Az enyémbôl ugyan nem lötyögött ki a bab, nekünk húslevesre nemigen kerül.

BÖSKE	No-no, azért nem kell ám elkeseredni. Hoztam én Gyurkának is egy darab húst. Ma úgyis ünnep van, hadd örüljön neki.

KATICA	Köszönöm, te jó lélek, egészen jó kedvem lett.

BÖSKE	Úgy, úgy. Légy vidám, mint én, nem sokra ménsz ám azzal az örökös szomorkodással. Majd csak megsegít a jó Isten. Jöjj, inkább daloljunk egyet, nekem olyan jó kedvem van: (énekelnek, lassú mozg.)

Enyhe szellô, száll a mezôn, lassan fújdogál

Nyája mellett, pásztorgyermek heverészve vígan furulyál.

Szomszédban megszólal egy tücsökhegedû

Kis bárányka lába járja, és nyakában cseng a csengettyû.

BÖSKE	No látod, milyen jólesett ez a kis ugra-bugra! De nini, jönnek a pásztorok, hamar szedjük elô az eleséget.

KATICA	(leguggolva, jajgat) Jaj, jaj, az én babomat valamelyikünk felrúgta. Istenem, mit eszik most a Gyurka?

BÖSKE	No itt van, már megint pityereg. Ne jajgass, hanem szedjük fel hamar. Jó lesz ám azért, ha egy kicsit ropogós is. (szedik) Itt a hús is. (átadja)

GAZDA, GYURKA, ANDRIS, MISKA	(Gazda megáll jobbról, Gyurka átmegy Katicához, Andris Gyurka mögött, Miska a gazda mögött leülnek, falatoznak)

GAZDA	Itt vagytok, báránykáim? Van-e valami ennivaló?

BÖSKE	(odamegy atyjához) Van bizony, édesatyám, hanem talán már el is hûlt.

GYURKA	(Katicához) Hát nekem küldött valamit édesanyám?

KATICA	Itt van bátyám tessék. Jó étvágyat hozzá. (leülnek)

GYURKA	(örömmel) Ej, ej teringette. Még hús is van rajta. Hát ez honnét került rája?

BÖSKE	No csak nem kell olyan szörnyû kíváncsinak lenni. Fogyassza egészséggel.

GYURKA	Csend, te kis pörgettyû.

GAZDA	No, kislányom, van-e valami hír Betlehemben?

BÖSKE	Jaj, de van ám, édesapám. A héten az egész népet összedobolták a városházára.

GYURKA	Miért dobolták össze, kishúgom?

KATICA	Hát hogy népszámlálás lesz. Úgy rendelte el a császár, hogy mindenkinek abban a városban kell beiratkozni, ahonnét származott.

MISKA	Lesz itt akkor keveredés!

KATICA	Galileában már régebben kihirdették az összeírást. Három napja már Betlehem tele van idegenekkel, akik egy szobácskáért drága pénzt kínálnak. Istenem, csak volna egy kis szobánk, most kereshetnénk egy kis pénzt.

GYURKA	Ugyan, kishúgom, jó nekünk az a szegényes kamra is. Nem adnám palotáért, mikor benne van az én jó édesanyám.

ANDRIS	Biz az szent igaz, hogy kis helyen is sok jó ember elfér.

MISKA	És aztán Dávid király ivadékai nem jönnek ám egy koldus pásztorhoz. Azoknak emeletes ház, és puha ágy kell. Nem mint nekem. Én elalszom az árokban is, és kutyabajom sincs. Jó éjszakát...

ANDRIS	Már megint aluszol? Sose láttam ilyen álmos táskát, örökké csak alszik.

MISKA	Ugye, irigyled, hogy különb dolgom van, mint a nagyuraknak?

ANDRIS	Irigyli a bibic. Én sem szeretnék valami nagy úr lenni, azt sem tudnám mit csinálnék magammal. Így pedig?... Fütyülök a világra.

MISKA	De neked is fütyül ám a világ!...(elalszik)

ANDRIS	Nem fütyül biza! Éppen ma olyan széles kedvem van, mint ide Jeruzsálem.

GAZDA	Aztán mért van olyan széles kedved, hé?

ANDRIS	Isten tudja. Úgy érzem, hogy még ma valami történik velem.

GAZDA	No, ha olyan jó kedved van, hát eredj, nézd meg a nyájat, nem ólálkodik-e körülötte farkas? Tamás bátyádat meg küldd ide!

ANDRIS	(felkel) Jó, jó gazduram, majd odaütök én annak a farkasnak. (el)

GAZDA	(felkel) No, édes gyermekeim, szedjétek össze ezt a maradékot, aztán menjetek haza. Gyurka majd veletek megy. (Gyurkához) Eredj, fiam, tekints be a csárdába is, töltesd meg ezt a butykost. De lelkére kösd ám annak a csaposnak, nehogy valami lôrét küldjön.

GYURKA	Fölírassam-e?

GAZDA	Föl hát! Jól nézd meg, hány róvást csinál.

BÖSKE	Isten áldja, édesapám.

KATICA	Nyugodalmas jó éjszakát. (Gyurka, Katica, Böske el)

GAZDA	(utánuk) Tisztelem anyátokat! Vigyázzatok, valami bajotok ne legyen. Úgy aggódom miattuk. (Miskához) Hé, Miska!... Meg se mozdul... Ebbe ugyan bajos lelket verni. Kelj föl, te, mert felgyújtalak, te lustaság. Alig száll le az est, már alszik! És ezt bizony az ítéletnapi trombita sem kelti fel... No hát csak aludjál... legalább addig nem eszel!... Körülnézek én is, mit csinál a nyáj... (el)

MISKA	(felül, nyújtózkodik) Sohasem hagyják az embert aludni. Majd én mindig a nyájat ôrzöm! Csak lessék. Se enni, se aludni! Jó éjszakát!

(Illés jön)

ILLÉS	(kezében dárda, oldalán butykos) Senki sincs a tanyán... Hát ez mi? (észreveszi Miskát) Te vagy? Ennek a fickónak a képes felét nemigen láttam! Valahányszor megfordulok itt a tanyán, ez mindig alszik. Minek él az ilyen ember a világon! No, hát csak aludjál te medve! Aludjál énhelyettem is, nekem úgyis kevés jut belôle. Nehéz mesterség is ez az enyém. Míg más ember végignyújtózkodva szundikál az ágyon, nekem, mint a jó kutyának, ébren kell lennem az egész hosszú éjszakán, hogy a más jószágát megoltalmazzam. (elôveszi a kulacsot, meghúzza) Meg is ôriztem Betlehem városát tizenöt esztendôn keresztül, de még ilyen nehéz szolgálatot nem ettem, mint mostanában, hogy ez az összeírkálás van. Nem is bírnám ki én ezt az örökös virrasztást, ha ez nem volna, ne. (megrázza a kulacsot, húz belôle egyet) E nélkül már régen rám kapálták volna a földet, mint a kerge birkára. (ismét elôveszi, füléhez teszi, rázza) Még kotyog? Kóstoljuk csak. Hej, Uram, Istenem, Elizeus próféta ezzel is megtehetné azt a csodát, hogy ne fogyjon ki soha. No, de gyerünk tovább. Hanem elôbb belefújok ennek a fülébe, legalább tudja megmondani, hogy itt jártam... (belefúj a kürtbe) Ezt a mennydörgés sem ébreszti fel.

(Jön Tamás)

TAMÁS	Mit csinálsz, Illés szomszéd?

ILLÉS	Mit no? Ébresztgettem ezt a dögöt, de nem ébred ez föl, ha imádkozom is neki.

TAMÁS	Hadd aludjék a nyavalyás, úgysem sok hasznát veszi a gazda.

ILLÉS	Merre van a gazda?

(Gazda jön)

GAZDA	Adj Isten, Illés, itt vagyok. Mi jó hozott erre?

ILLÉS	Hát már csak kiszabadultam erre felétek. Igen megkívántam a csendességet. Annyi zsidó van most Betlehemben, alig mozdulhat ott az ember.

TAMÁS	Mi történt a városban, talán csak nincs vásár?

ILLÉS	Hát nem hallottátok, hogy összeírás lesz?

TAMÁS	Nem én.

GAZDA	Valamit motyogtak itt az elôbb a gyermekek, de én bizony nemigen ügyeltem rá.

ILLÉS	Most van ám felfordulás Betlehemben. Talán az egész Zsidóország mind itt akar beíratkozni. Már nem lehet helyet kapni, annyi a nép. Van ott gazdag, koldus, becsületes és akasztófára való.

TAMÁS	Aztán mire lesz jó az az összeírás? Minek annyi népet összecsôdíteni?

ILLÉS	Tudja a kánya. Annyi szent, hogy még a csecsemôket is beírják.

GAZDA	Ilyenformán mi is belekerülünk az írásba.

ILLÉS	Bele hát. Nézzetek is utána. Nehogy valami bajotok legyen. Én pedig megyek. Nyugodalmas jó éjszakát... De nézzétek, két vidéki tart errefelé.

TAMÁS	A bizony, de ugyancsak sietnek.

GAZDA	Csakugyan, egy férfi és egy asszony.

ILLÉS	Sürgôs dolguk lehet, vagy valaki üldözi ôket.

GAZDA	Úgy látszik, idegenek.

TAMÁS	Nézzétek csak, az erdônél két férfi nagy gyorsan iramodik utánuk.

ILLÉS	Ej, a semmirevalók, megyek is, hogy segítsek rajtuk. (el)

GAZDA	Hej, de rossz világot élünk, egyik ember felfalná a másikat, mint az oktalan állat.

TAMÁS	De jó is gazduram, hogy nekem semmim sincs. Bezzeg senki sem állja el az én utamat, mert fél, hogy én találok tôle valamit kérni.

(Illés, Mária, József jönnek)

ILLÉS	Jertek csak, ti szegények! (belépnek) Majd ezek a derék pásztorok megvédelmeznek titeket.

JÓZSEF	Védjetek meg, jóemberek, útonállók üldöznek. Már halálra vagyunk fáradva.

GAZDA	No hiszen jó helyre jönnek. Fogadom, megropogtatjuk a csontjaikat... Bújjatok be ide a fák mögé... Mi pedig álljunk lesbe, mert úgy látom, ide tartanak... (Miska felül, nyújtózkodik)

ILLÉS	No nézd azt a csámpást, most kell neki felébredni...

(Barabás, Simon)

BARABÁS	Hová lehettek?...

SIMON	Egy gyerek áll itt.

MISKA	Mi?

BARABÁS	Láttál-e két embert erre elmenni?

MISKA	Mennyit?

SIMON	Két embert! Egy férfit, meg egy asszonyt.

MISKA	Hisz az már négy.

BARABÁS	Ugyan, üsd oldalba ezt a málét, ránk sem figyel...(Simon odaüt)

MISKA	(Barabásra támad)

SIMON	Üsd a földhöz...

ILLÉS	Hajrá, fogd meg! Zsiványok, rablók, kötelet nekik. (leteperik a földre. Tamás, Illés Simont... Gazda, Miska Barabást... aki elszabadul és elfut) Majd adok én nektek a becsületes emberek útját elállani... Ez megvan, hol a másik?

GAZDA	Kisiklott a kezembôl, amíg Miskát elvettem tôle.

SIMON	Ej, de rossz helyre jöttünk.

ILLÉS	De ügyetlenek vagytok... Éppen az a gaz Barabás menekült meg. Kelj fel, vitéz! Ugye, most kezembe kerültél? Milyen töredelmes pofája van. Hol vannak azok az idegenek?

GAZDA	Eredj, Tamás, hívd ide ôket, hadd lássák ezt a latrot! Nem szégyelled magad?

MISKA	Engem is fölébresztett.

ILLÉS	Hallgass, te mormota, mindjárt téged is hozzákötlek, s becsuklak a kóterba, ott aztán kialudhatod magadat. Fogd ezt a kötelet.

TAMÁS	Jöjjetek, már meg vannak kötözve.

JÓZSEF	Ez az egyik, de ketten voltak.

MÁRIA	Ne bántsátok, jó emberek, bocsássátok szabadon, hadd menjen Isten hírével.

ILLÉS	Hohó, még csak az kellene. Nemigen járnak ám ezek Isten hírével. Még az ábrázatja se jó.

MÁRIA	Mégis igen fájhat kezének az a kötelék.

ILLÉS	Bárcsak már a nyakán volna.

GAZDA	Hát ti honnét valók vagytok?

JÓZSEF	Názáretbôl jöttünk a beíratásra. Egész nap szállást kerestünk, de sehol nem fogadtak be minket.

GAZDA	Hol találkoztatok ezekkel a jómadarakkal?

MÁRIA	Mikor már minden háztól elutasítottak, a városon kívül akartunk menedéket keresni. Ott álltak elénk, hogy adjunk nekik pénzt. De mi nem adhatunk, mert nekünk sincs. Elôször tovább bocsátottak, majd utánunk eredtek, és fenyegettek.

SIMON	Nem szegények! Dávid nemzetségébôl valók.

ILLÉS	Fogd be a szádat, te! (oldalba üti)

JÓZSEF	Az igaz, hogy Dávid nemzetségébôl valók vagyunk, de azért aranyunk, ezüstünk nincs. Én szegény ács vagyok Názáretben, Józsefnek hívnak, ez meg itt jegyesem, Mária.

ILLÉS	Ó, ti szegények. Hát most hol húzódtok meg az éjszakára?

MÁRIA	Adjatok valami szállást, megáld érte az Isten.

GAZDA	Hát pompás szállást nem tudok adni, de ha az istállót elfogadjátok, szívesen beengedlek.

ILLÉS	Igaz, a teringette! Ott pompás széna is van. Ugye, jó lesz?

JÓZSEF	Köszönjük jóságodat, jó lesz bizony, csak megpihenhessünk valahol. Mária már igen el van fáradva.

ILLÉS	Szegény asszony, sajnállak, dehát az anyjuk, meg a gyermekek betegek, mind az ágyat nyomják. Abba a kórházba Isten ments, hogy bevigyelek.

MÁRIA	Meg leszünk mi elégedve, bármily szegényes hellyel is. S imádkozom Istenhez, hogy családod meggyógyuljon.

ILLÉS	No, az jó lesz, úgyis az imádság gyógyítja meg ôket. (elveszi Miskától a kötelet) Elôre, majd a cimborád is megkerül!

MÁRIA	Áldja meg Isten minden léptedet!

MISKA	Ahogyan itt látom, nem lehet aludni. Megyek a nyájhoz.

TAMÁS	Bizony jószívû ember ez az Illés, s mindig jókedvû, pedig az egész családja beteg.

JÓZSEF	Az Isten leginkább azokat látogatja, akiket szeret, hogy próbára tegye ôket.

GAZDA	Hej, uram Isten, ki is van a szegényember próbálva mindenfelôl.

TAMÁS	De hiszen nem is jól cselekszi azt az Isten, hogy csak mi, szegények szenvedünk. Mi két nap koplalunk, hogy a harmadikon jóllakhassunk.

MÁRIA	Hogy beszélhetsz így? Miért káromlod a jó Istent ilyen öreg létedre? Remélni, bízni kell, és Ô megsegít.

TAMÁS	Meg, meg! Majd, ha ránk kapálják a földet!

JÓZSEF	Mennyire el lehetsz keseredve te szegény ember, hogy egy csöpp bizalmad sincs a jó Istenben. Talán beteg vagy?

TAMÁS	Nem én!

JÓZSEF	Vagy nincs ruházatod?

TAMÁS	Kerül az is.

JÓZSEF	Hát talán éhezel?

TAMÁS	Ugyan, ne faggass! Nincs nekem semmi bajom, hála Istennek!

GAZDA	Ne kiabálj, öreg! Nézzétek, a szegény asszony elaludt, beszéljetek csendben.

JÓZSEF	No látod, magad sem tudod miért vagy elégedetlen, csak irigyled a gazdagok sorsát. Pedig te, az egyszerû pásztor boldogabb vagy, mint sok gazdag. Szabad vagy, mint az Isten madara, és nem aggódol azon, hogy mit eszel holnap, és mibôl ruházkodol, mert eltart és ellát az Isten. Lásd, én Dávid király nemzetségébôl való vagyok, és mégis zúgolódás nélkül fogom meg a szerszámot és keresem a mindennapi kenyeret, mert azt tartom, hogy a becsületes munka tisztesség. Aki nem dolgozik, ne is egyék. Amilyen sorsunk van, azon meg kell nyugodni.

GAZDA	Igazad van. Ha itt a földön békével és türelemmel szenvedünk, Isten megjutalmaz a síron túl.

TAMÁS	Meg, meg, csak lessed. Hisz a mennyország be van zárva, nem mehet oda be akkora lélek sem, mint a kisujjam. Ábrahám apánk, a pátriárkák és próféták ott üldögélnek a limbusban, várhatják, amíg megnyílik elôttük az ajtó. Azt csak a Messiás nyithatja ki.

GAZDA	Én pedig azt mondom neked, Tamás, hogy közel van a Messiás.

JÓZSEF	Valóban, a Messiás sokkal közelebb van, mint ahogy gondolnátok. Nem hallottatok a názáreti Szûzrôl?

GAZDA, TAMÁS	Nem! Beszéld el, mi történt vele?

JÓZSEF	Názáretben élt egy Szûz tisztaságban és szentségben. Dávid nemzetségébôl való. Amint egy este szegényes szobácskájában imádkozott, megjelent az Úr angyala. Mária megrémült, de az angyal ezekkel a szavakkal köszöntötte: ''Üdvözlégy, malaszttal teljes, áldott vagy te az asszonyok között!''

TAMÁS	Ez aztán csodálatos eset.

GAZDA	Mondd csak, hogy volt tovább?

JÓZSEF	A szûz alig tudott szóhoz jutni a nagy félelemtôl, hanem az angyal bátorította: Ne félj, Mária, mert kegyelmet találtál Istennél. Íme, méhedben fogansz, fiat szülsz és nevét Jézusnak hívod.

TAMÁS	No már itt megáll az eszem.

GAZDA	Ne kotyogj mindig belé!

JÓZSEF	Az angyal így beszélt tovább: A Szentlélek száll tereád, a Magasságbelinek ereje megárnyékoz téged, azért a szent is, ki tôled születik, Isten Fiának hívatik. Nagy leszen Ô. Az Úr Isten átadja neki Dávid királyi székét és országolni fog mindörökké.

GAZDA	Teremtô szent Isten, még mit nem ér meg az ember!

TAMÁS	Ohó, mesének ez ugyan szép mese, de nem lehet ám igaz.

GAZDA	Már miért ne lehetne igaz?

TAMÁS	Azért, mert a próféták azt jövendölték, hogy a Messiás Betlehemben születik, nem pedig Názáretben. A szûz pedig Názáretben lakik. Ugye, van itt ész?

GAZDA	Az ám. Ejnye, pedig de megörvendtem.

JÓZSEF	Hát csak örvendezzék szíved, jó ember, mert a Messiás mégiscsak Betlehemben születik.

TAMÁS	Már csak azt szeretném tudni, hogyan?

JÓZSEF	Igen egyszerû. Az a Szûz Dávid nemzetségébôl való. Dávidnak meg egész nemzetsége Betlehembôl származott. A beíratásra tehát ide kellett jönnie.

GAZDA	Istenem, de csodálatosak a te útjaid.

TAMÁS	Ó, és én ezzel a nehéz eszemmel nem tudtam meggondolni. Bocsáss meg, nagy Isten!

JÓZSEF	Így hát örvendezzünk mindnyájan, mert a Messiást meg fogjuk látni.

TAMÁS	Ó Istenem, ha ezt nekem megengeded érnem, nem bánom, ha másnap mindjárt temetnek is.

MÁRIA	(felébred) Ó, hogy elaludtam. Ne vegyétek rossznéven, jóemberek, igen fáradt voltam.

TAMÁS	Dehogy vesszük rossznéven, húgom. Ma semmiért sem haragszom. Nyulat lehetne ma énvelem fogatni.

GAZDA	Az én szívem is tele van örömmel, köszönjük, hogy így megvigasztaltál minket. Íme, itt jön Illés. Ô majd nyugovóra vezet titeket.

(Illés jön)

ILLÉS	No végre itt vagyok, helyeteket is elkészítettem, jó puha szénát hintettem a földre, elég meleg is van, barmok hálnak ott. Jöjjetek, elvezetlek.

MÁRIA	(pásztorokhoz) Köszönjük szíves jóságtokat, jó emberek. Adja Isten, hogy visszaszolgáltassuk.

JÓZSEF	Isten veletek!

ILLÉS	Nyugodalmas jó éjszakát!

TAMÁS	Hej, dehogy tudok én ma aludni, mindig a Messiás forog a fejemben. Alig férek ebben a vén bôrömben, olyan jó kedvem van, nótára kell gyújtanom.

GAZDA	Úgy, úgy csak mulass, öreg, majd én megtekintem a nyájat.

TAMÁS	(vidáman énekel)

Fönn a csillag, csillog-villog, este van, este van.

Oh a lekem, oh mi boldog, a szívem megdobban,

Mert közelgett az idô, hogy jön az Üdvözítô,

Drága kisdedecske, ici-pici hercegecske, akit szül szûz szülô.

(Gyurka jön)

GYURKA	Kedves egészségére, urambátyám!

TAMÁS	Köszönöm, öcsém, honnét kerülsz ide?

GYURKA	Betlehemben voltam a ''Becsületes iccében'', gazduramnak egy kis szív-vidámítót hoztam. (hóna alól kiveszi a kulacsot)

TAMÁS	Tyuhaja, mutasd csak gyerek, azt a kulacsot. (kikapja a kezébôl)

GYURKA	(visszaveszi) Jaj, bátyám, megver engem a gazda... alig maradt benne valami.

TAMÁS	Már nem tehetek róla, fiam, nagyon ragadós, a számhoz ragadt.

GYURKA	Hogy bánom, miért is jöttem ide, megver a gazda.

TAMÁS	Ejnye te kölyök, nem is örvendesz, hogy egy öregemberért megverôdsz? Add csak még ide azt a kulacsot!

GYURKA	Hogyne, hogy a többit is megigya!

TAMÁS	Kitaláltad a szándékomat, ugye? Pusztulj innét, te birka! No nézd a tacskót, ilyen vén kópét akar kifigurázni. Korábban kelj föl, öcsém!

Víg életem van énnékem, tyuhajnárom hej haj!

Senkivel el nem cserélem, tyuhajnárom hej haj.

Kerül a torokra néha borocska,

Akkor aztán elfelejtem, tyuhajnárom hej haj,

Hogy én szegény pásztor vagyok, tyuhajnárom hej haj!

Ez aztán gyöngyélet... hol a botom... (megjelenik Simon és Barabás) Nete... ne... hát ezek mit keresnek itt?

BARABÁS	Az öregúr még itt van.

SIMON	Ez is segített a kötôféket rám húzni.

BARABÁS	Most ugyan visszaszolgáltatjuk neki.

TAMÁS	Mit dörmög ez a két börtöntöltelék?

SIMON	Adj Isten, kedves bátyámuram!

BARABÁS	Tetszik-e még ránk emlékezni?

TAMÁS	Nemtetszik! Kotródjatok elôlem, mert ha én becsuklak, ítéletnapig sem szabadultok!

SIMON	Milyen tréfás öregúr maga bátyám!

TAMÁS	Bátyád az ördög! Mit akartok itt? El akarjátok lopni a pusztát?

BARABÁS	Dehogy, csak a nyájat.

TAMÁS	Tyû, láncos-lobogós, hol a botom?

BARABÁS	Sose keresse, kár fáradozni. Majd mi Tamás bátyánkat egy kicsit lemadzagoljuk. (kötelet vesz elô) Addig kipihenheti magát, míg mi a nyájat megsétáltatjuk. Most a jó pecsenye éppen kelendô Betlehemben.

TAMÁS	(nekiront) Kell-e nektek? Megfojtalak, betyárok, hej, tolvajok, rablók. Vigyázz, mert agyonrúglak!

SIMON	Kösd meg a lábát!

TAMÁS	Hozzá ne nyúlj, mert kirúgom a fogadat!

BARABÁS	Milyen kedves az öreg. Készen van, gyerünk!

SIMON	Kölcsön kenyér visszajár. Ugye? Jó mulatást, jó egészséget! (elmennek)

TAMÁS	Ejnye, most szépen vagyok... (próbálkozik kiszabadulni) Jól összekötöztek ezek a latrok... úgy kell neked, vén szamár. Kellett neked a tánc... Most táncolj! Most fogd meg a nyulat! Hej, de megcsúfoltak ezek a lókötôk! Csak ne hullott volna ki a fogam! Úgy elrágnám ezt a kötelet, mint a hurkát... Ennek mind Illés az oka, miért nem csukta rá jobban a kotert arra a gaz Simonra. Csak hozná erre a szél, ugyancsak megdicsérném.

(Illés jön)

ILLÉS	Adj Isten jó estét, cimbora!

TAMÁS	(mérgesen) Edd meg, ha jó!

ILLÉS	Mit dörmögsz, öreg?

TAMÁS	Volnál csak az én helyemben, te még morognál is.

ILLÉS	Miért van összetéve a kezed?

TAMÁS	(haraggal) Miért hát?... Imádkozom...

ILLÉS	Hát a lábad?

TAMÁS	Az is imádkozik!

ILLÉS	Mi bajod, öreg?

TAMÁS	Mibajom, mibajom! Azt hiszed, lebeszéled rólam ezt a madzagot? Égjen meg a kotered!

ILLÉS	Tyû, adta neki, ez ugyan le van kötözve! Hát aztán ki volt ilyen szíves hozzád?

TAMÁS	Az a gaz Barabás, meg Simon, úgy összecsomóztak, mint a hurkát.

ILLÉS	Lehetetlen. Simont magam zártam be.

TAMÁS	Nyeld le a kulcsodat! Barabás kiszabadította.

ILLÉS	Teringette, de röstellem a dolgot.

TAMÁS	Jobban röstellem én. Vén fejemre ilyen szégyent hozni, s még ha a birkáimat is elhajtották, akkor nézhetem a szomorú csillagokat.

ILLÉS	No, nem kell mindjárt úgy megijedni. Ébren vannak a többi pásztorok, égnek a pásztortüzek.

(Gazda, Andris, Gyurka, Miska jönnek)

GAZDA	Nézzetek csak arra Betlehem felé, micsoda fényesség az ott!

TAMÁS	Az ám. Mennybéli Isten...

GYURKA	Egy csillag lógatja le a lábát az égbôl!

ANDRIS	No még ilyent nem láttam.

GAZDA	Ezt meg kell tudni, mi az!

TAMÁS	Halljátok, nem vagyok éppenséggel gyáva legény, de úgy érzem, mintha félnék.

GAZDA	Hallod, Tamás, a gyerekekkel megnézhetnéd a nyájat!

TAMÁS	Nem én! Eredj te! A gazda szeme legelteti a nyájat.

GAZDA	Ugyan, te vén szamár, mitôl félsz?

TAMÁS	Félni ugyan nem félek, hanem már vén csacsi vagyok, de még ilyent nem láttam. Ott van né, a fényesség közeledik felénk, jaj fussunk, fussunk!

(Megjelennek az angyalok: Dicsôség mennyben az Istennek

Békesség földön az embernek.)

I. ANGYAL	Pásztorok, ne féljetek, nagy örömet hirdetek

Ezen boldog éjszaka földre szállt az ég ura

II. ANGYAL	Istállóban született, jászolkában szendereg.

Ô a föld Messiása, jöjjetek el hozzája.

III. ANGYAL	Nem messze egy istálló, ott fekszik a Megváltó.

Csillag vagyon felette, anyja virraszt mellette.

II. ANGYAL	Barmok lehelnek rája, mert hideg a pólyája

Betlehembe jöjjetek, imádni a kisdedet. (el)

GAZDA	Ó, uram Istenem, de örvend a lelkem, hogy ezt a szent órát megengedted érnem.

TAMÁS	Hála az Istennek! Mindent elfelejtek, küzdést, fáradtságot, nyomort és ínséget...

ILLÉS	Talpra, készüljünk, menjünk el a Kisdedhez, ha már ideüzent értünk.

GAZDA	Jó, jó, a nyájat nem lehet egyedül hagyni... Gyerekek, ti itt maradtok, és vigyáztok a nyájra.

ANDRIS	De már édes gazduram, inkább itthagyom szolgálatomat, hanem a kis Jézushoz elmegyek, ha addig élek is.

GYURKA	Én pedig ezzel az álmos Miskával itthon nem maradok.

GAZDA	Te Tamás... Te már úgyis öreg vagy.

TAMÁS	Olyan nincs, nem rég születtem.

GAZDA	Úgyis nehezedre esik a járás.

TAMÁS	Micsoda? Versenyt futok akármelyikkel.

GAZDA	Hallod, mégis itthon maradhatnál.

TAMÁS	Hát ha nekem adod az egész nyájat, akkor sem maradok. Nem azért vénültem meg, hogy ezt a drága órát itthon kuksoljam. Úgyis a sír szélén állok, legalább életem estéjén lássak egy kis örömet. (törli a szemét)

GAZDA	(gondolkodik) Hát ha így áll a helyzet, bízzuk nyájunkat az Istenre, ha Ô minket hív, akkor megvédelmezi a nyájainkat...

MIND	Drága jó gazdánk!

GAZDA	No de azért a nagy örömben meg ne feledkezzünk egy kis ajándékot vinni az újszülöttnek... te pedig, Gyurka, hívjad gyorsan Katicát és Böskét. Tudjátok, pásztorok, én viszek egy bárányt.

TAMÁS	Én viszek egy bundát, hogy betakarjam Jézuskát.

Oly hideg a jászolkája, meg ne fázzon kicsi lába.

ANDRIS	Elviszem a botomat, azzal jártam utamat.

Aki Jézuskát megbántja, tudom, jól megsiratja.

MISKA	Álmos voltam, lusta voltam, csizmámat nem szaggattam.

Azt most Jézuskának adom, mezítláb jobban futok.

ILLÉS	Én is megyek veletek, ajándék lesz életem.

(Gyurka, Katica, Böske jönnek)

GAZDA	Jöjjetek csak gyorsan... Kis Jézusnak mit hoztatok?

GYURKA	Elviszem a süvegem, kettô is van belôle.

Puha báránykának szôre, kicsi fejét melengesse.

KATICA	Meleg takarót hoztam, mert hideg az éjszaka.

Kis Jézuska drága testét, a hideg meg ne bántsa.

BÖSKE	Tejet hoztam, édes mézet, tudom jó lesz, mert éhesek.

GAZDA	Látom már fiaim, üres kézzel, hogy nem megyünk, Istenünk segítségével és egy vidám énekkel induljunk hát Betlehembe.

Betlehemben megszületett, kit megígért Istenünk,

Örömhír ez szegénynek, nagy örömhír ez nekünk.

Nosza rajta, vidám dalra keljetek, zengjetek,

Az ég és föld szent Urának ajándékot vigyetek!

BETLEHEMI SZÍN

(Mária, József, Angyalok)

ANGYALOK (ének)	Szûz Mária, várja, várja, aludjék el Jézuskája

Átöleli két karjával, melengeti szép arcával.

MÁRIA	Aludj, aludj, én szentségem, aludjál édes gyermekem,

Aludj békében csendesen, fölötted ím, óvó kezem.

Aludj, aludj rózsaszálam, harmat csillog minden ágon,

Kicsiny tested könnyed, mégis tied lesz a menny s a föld is...

Oh, jöjjetek jó angyalok, kis Jézusnak daloljatok

Hidegtôl teste míg remeg, hadd játsszék lelke veletek.

I. ANGYAL	Jászolban az égi kisded, mosolygása békét hirdet.

Pólyácskába van takarva, ôrzi, óvja édesanyja.

II. ANGYAL	Téged, Jézus, Isten fiát, angyal, ember, ég-föld imád,

Mi is áldunk egek Ura, alleluja, alleluja.

III. ANGYAL	Jó emberek, vigadjatok, megértétek ím a napot,

Mely a békét földre hozta, s lepelt borít az átokra.

ANGYALOK (együtt)

Született egy fehér bárány szent karácsony éjszakáján.

Ezüst hangját gyere halljad, kicsi testét betakarjad.

(Jönnek a pásztorok az elôbbi énekkel: Betlehemben megszületett...)

I. ANGYAL	Jó pásztorok, bátran, bátran jöjjetek a jászolkához,

Itt a Bárány, Ô az, látod, mától fogva kiskirályod.

PÁSZTOROK	(a jászol elôtt térdelve)

GAZDA	Szerelmes Megváltónk, imádunk, imádunk

Hatalmas Kisgyermek, Téged szívbôl áldunk!

ILLÉS	Kinek megérkeztét oly nehezen vártuk,

Hozsanna, hozsanna, csakhogy köztünk látunk.

TAMÁS	Soha nem szûnünk meg szívünkbôl szeretni,

És minden erônkbôl kedvedet keresni.

GYURKA	Amiben eddig rosszul cselekedtünk,

Utáljuk, siratjuk minden ilyen tettünk.

ANDRIS	Bocsánatot kérünk, íme, térden állva,

Kegyelmet remélünk, Királyok Királya.

MISKA	Bûnnel készakarva íme meg nem bántunk,

Légy azért irgalmas, légy kegyes irántunk.

KATICA	Téged, jó Mária, szívünkbôl köszöntünk,

Angyalok karával üdvözlégy közöttünk.

Légy kegyes szószólónk, szent Fiadra kérünk,

Most, és kiváltképpen hogyha eljön végünk.

BÖSKE	Végül Isten fia, arra is megkérünk,

Testtôl és ördögtôl legyen békességünk.

Mária Józseffel, ha sírba tér testünk,

Mennyben szemlélhessünk, vígan dicsérhessünk.

JÓZSEF	Elôttetek íme, az Isten Báránya,

Irgalom, kegyelem bôven vagyon nála,

Minden bûnötöket Ô veszi magára,

Örök üdvötöknek Ô lesz szintén ára.

GAZDA	Ó, édes Szûz, százszor áldott.

MÁRIA	Jó emberek, mit kívántok?

GAZDA	Kit ma szültél magzatodnak,

Ki oly kicsiny, s mégis oly nagy,

Szeretnônk mi kedveskedni, némi csekély ajándékkal.

MÁRIA	Aki mint ti, érte él-hal, az soha nem ad keveset.

GAZDA	Minden szavad telestele kegyességgel, nyájassággal,

Bátran lépünk azért ide a jászolhoz, a kisded trónusához,

S fölajánljuk, amit szántunk:

Betlehemi hercegecske, hoztam Neked kis báránykát,

Még most gyönge, de ha látnád, hogyan játszik, szökdell egyre,

Milyen fürge, ugri-bugri, sose tudnál rája unni.

Máskülönben szelíd állat, jó lesz ezért játszótársnak.

Esztendôre meg a bôre egy kis téli bundácskának.

ILLÉS	Ajándékul életem, teszem lábaidhoz, adj erôt, hogy megvédhessem a rámbízottakat, hogy nyugalom és biztonság legyen Betlehem városában.

TAMÁS	Ó, fölséges Kis Királyom, neked íme odaadom ezt a kopott bundácskámat. Sokszor melengetett engem, most melegítsen téged.

GYURKA	Kisbáránynak bôrébôl sapkát hoztam, kisbaba.

Hideg a tél, jó lesz ezért, kicsi fejed meg ne fázzék.

ANDRIS	Elhoztam a furkósbotom, a farkasok hátán megkopott.

Szent József, vedd kezedbe, védelmezzed a Kisdedet.

MISKA	Sáros az út, fagyos, hideg, kicsi lábad meg ne fázzon, átadom a csizmácskámat. Megkopott a sarka kicsit, jó lesz azért korcsolyázni.

KATICA	Szép kis bimbó, égi kisded, tudnám, téged hogy mi illet,

Puha párna, puha paplan, ez illetne, kis ártatlan,

Ilyent viszont nem adhatok, mert én is szegény vagyok.

Ezt a pokrócot édesanyám szôtte, sokat melengetett engem

Ezentúl takarjon be Téged.

BÖSKE	Tejet hoztam, édes mézet, jó pogácsát, porhanyót.

Fogadd áldott szûz Mária, tiszta szívbôl mind adom.

MÁRIA	Jóságtok ma kifogyhatatlan,

Szívemnek édes balzsam,

A kis Jézus ki itt pihen, megfizet mindent érte.

PÁSZTOROK	Mennybôl szállott szent Gyermek,

Leborulunk elôtted,

Imádunk és magasztalunk,

Édes kisded Jézusunk.

Hála néked, égi szeretet,

Kiért lelkünk régen epedett,

Hogy szûz méhbôl istállóba

Jöttél értünk, menny Ura.

Ismétlés	Édes Jézus, drága Kisdedünk,

Boldogságunk, minden örömünk,

Dicsértessél és áldassál,

Jászolban is nagy Király.

Megszületett Jézus kicsi Betlehemben

Nem királyi házban, hanem szegénységben,

Szûk istálló szegény jászola

Lett bölcsôje, földi trónusa.

Ismétlés	Felderül még üdvünk hajnala,

Ô az Isten drága szent Fia.

VÉGE


Egyedül a szívem enyém ...

1988, Kászonjakabfalva

Írta: Fábián Dénes

Szereplôk:

MÁRIA

JÓZSEF

GÁBOR ANGYAL

I.-IV. ANGYAL

ÖREG PÁSZTOR

PÉTER

GAZSI

MÓZSI

ZAKI

BOJTÁR

KRÓNIKÁS

I. SZAVALÓ

II. SZAVALÓ (ÉNEK)

III. SZAVALÓ (ÉNEK)

IV. SZAVALÓ

I. KÉP

ÉNEK	Mint forró sóhaj, elhaló bús jaj, kél halk énekünk,

Sötétben járunk, hajnalra várunk, jöjj el, Istenünk.

(a kórus dúdolva ismétli az éneket, ezalatt az elbeszélô mondja lassan, érthetôen a következôt):

KRÓNIKÁS	Akkor történt, amikor ôsszüleink elkövették az elsô bûnt. Isten megbüntette ôket... de azt is megmutatta, hogy szereti teremtményeit. Megígérte nekik, hogy majd egyszer minden jóra fordul. Megígérte a gyermeket, aki majd erôsebb lesz, mint a Sátán. Megígérte a Megváltót, aki amikor eljön, kibékíti az eget a földdel, az embereket az Istennel. Isten a történelmi idôben egy igaz embert választott ki a sok rossz közül. Ezt az embert Ábrahámnak hívták. Isten ôt rendelte választott népe ôsatyjává, hogy majd ebbôl a népbôl szülessen a Megváltó.

ÉNEK	Jöjj, a bûn éget, jöjj, várunk Téged, Jézus, Istenünk,

Isteni Gyermek, ó hozz kegyelmet, hozz békét nekünk.

(a kórus dúdol)

KRÓNIKÁS	Isten az idôk folyamán prófétákat választott ki magának és elküldte ôket Ábrahám utódaihoz, a választott néphez, hogy hirdessék a Megváltó eljövetelének közeledtét. Az Üdvözítôrôl a jövendölô próféták közül különösen Izaiás szava mélyreható és biztató, akinek ajkán így sír a vágyakozó ének.

ÉNEK	Harmatozzatok, égi magasok, Téged vár epedve a halandók lelke. -- Jöjj el, édes Üdvözítônk...

KRÓNIKÁS	És egyszer elérkezett az idôk teljessége. Az ígéretbôl, álomból és vágyból valóság lett. Názáret városában élt egy fiatal lány, aki Istennek szentelte életét. S az Úr elküldte hozzá angyalát, hogy megvigye az örömhírt.

II. KÉP

MÁRIA	(imádkozik) Fölséges Istenünk, kérünk, hallgassd meg néped könyörgését. Küldd el nekünk a Megváltót, hogy kiszabadítson minket a bûn és a halál rabságából. Látod, Uram, már az egekig ér a mi segélykiáltásunk és nyomorúságunk. Könyörülj hát rajtunk, Istenünk.

GÁBOR ANGYAL	(az ima alatt belép, megáll Mária elôtt) Üdvözlégy, kegyelemmel teljes. Az Úr veled van. Áldottabb vagy te minden asszonynál. Ne félj, Mária, kegyelmet találtál Istennél. Méhedben fogansz, és fiat szülsz, Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô. A Magasságbelinek Fia. Ô fogja megváltani az embereket.

MÁRIA	Hogyan történik meg ez, hiszen férfit nem ismerek?

GÁBOR ANGYAL	A Szentlélek száll rád, és a Magasságbeli ereje borít el, ezért a születendô szent is Isten Fia lesz. Istennél semmi sem lehetetlen.

MÁRIA	Az Úr szolgáló leánya vagyok, legyen úgy, ahogyan Ô akarja.

(a szín változása alatt míg Mária kimegy és a pásztorok elfoglalják helyüket, a kórus énekelheti):

ÉNEK	Ó, nemes, ékes liliom, édes, gyönyörû rózsa, Mária,

Ki szent malaszttal, mint gyöngyharmattal neveltettél, ó Mária...

Az Isten kedvelt, s Fiának rendelt anyjául, ó Szûz Mária.

III. KÉP

(öt pásztor, a tûz körül ülnek, tarisznyájukat bontogatják, evéshez készülôdnek)

KRÓNIKÁS	Abban az idôben Augustus, a hatalmas római császár rendeletet bocsátott ki, hogy számolják össze a birodalom lakóit. Mindenkinek abban a városban kellett jelentkeznie, ahonnan származott. Így Máriának és Józsefnek el kellett menniük Názáretbôl a júdeai Betlehembe, mivelhogy Dávid király családjából származtak. De Betlehemben nem kaptak sehol szállást. Az emberek szíve kemény és kegyetlen volt. József és Mária végül is egy barlang-istállóban talált szállásra. Azon az éjszakán pásztorok virrasztottak a nyáj mellett. Ébren voltak, beszélgettek:

PÉTER	Ezt a Mózsit is jó lenne a halálért küldeni.

BOJTÁR	Miért, Péter bácsi?

PÉTER	Hát csak azért, fiam, mert amíg visszajönne vele, nagyon sokáig tartana, és így az emberek nyugodtan élhetnének

ZAKI	Szó ami szó, már rég itt lehetne. Egy kicsit gyorsabban is szedhetné a lábát.

BOJTÁR	Talán csak nem támadta meg valami vad?

GAZSI	Ugyan hová gondolsz? Nem járnak errefelé nagyvadak, fôleg ilyenkor.

PÉTER	Attól valóban nem kell tartanunk. Én inkább attól félek, hogy mi halunk itt éhen, mert nem hozza meg idejében a vacsorát. (belenéz a tarisznyájába) Most látom, hogy alig maradt valami az ebédtôl. Ez még a fél fogamra sem elég.

ZAKI	(szintén megnézi a tarisznyáját) Hát ettôl bizony az én állam is felkopik.

GAZSI	De hol ülhet ilyen sokáig? Mondtam én nektek, hogy ne ôt küldjük, hanem inkább a kisbojtárt. Ez fürgébb mozgású. Hamarabb megjárta volna a várost. Azóta már rég itt lenne, mi pedig most már teli hassal üldögélhetnénk itt, és hallgathatnánk öregapánk jóízû meséit.

PÉTER	Tyüh, a mindenit! No, csak jöjjön meg. Majd ellátom én a baját. Máskor majd elmegy a kedve a csavargástól...

ZAKI	Lehet, hogy leitta magát valamelyik koszos kocsmában, és most horkol jóízûen a sáncban.

GAZSI	Mi pedig várhatjuk itt korgó gyomorral.

PÉTER	(fenyegetôzve) No, csak jöjjön meg. Majd meglátja, mit kap tôlem.

BOJTÁR	Mit ad neki, Péter bácsi?

PÉTER	(dühösen) Kétméteres bogos pálcámat a háta közepére!

BOJTÁR	(csodálkozva) Szóval hát megveri?

PÉTER	Meg én, mint egy zsákot.

ZAKI	Nono, félsz te tôle. Három olyannal is elbír, mint te vagy.

PÉTER	Azt szeretném én látni!

GAZSI	Hát még megláthatod, ha nagyon kíváncsi vagy rá.

ÖREG	(rosszallóan) Ejnye, nyughassatok már! Majd csak megérkezik Mózsi is. Ki tudja, miért késlekedik. Lehet, hogy nem tud hamarább jönni. Lehet, hogy nem sikerült mindent beszereznie, amivel megbíztuk. Legyetek türelemmel.

PÉTER	Könnyû ezt mondani, de mi éhesek vagyunk, és minél elôbb enni szeretnénk.

BOJTÁR	(felugrik) Itt is van már!

MÓZSI	(jön, vállán tarisznya) Jó estét, pásztortársak!

MIND	Neked is, Mózsi.

PÉTER	Csakhogy itt vagy már!

GAZSI	Azt hittük, sosem jössz meg.

MÓZSI	Nem tudtam hamarabb jönni, mert...

ZAKI	(türelmetlenül félbeszakítja) Majd elmondod. Elôbb vedd elô, amit hoztál, mert mindjárt éhen pusztulunk.

MÓZSI	(letelepedve kibontja a csomagot) Itt van, egyetek!

(a pásztorok vesznek és esznek)

ÖREG	Egyél te is, fiam!

MÓZSI	Köszönöm, apó, de én ettem útközben.

BOJTÁR	Péter bácsi!

PÉTER	No, mi kell?

BOJTÁR	Mikor adja meg?

PÉTER	Mit, te?

BOJTÁR	Hát amit Mózsi bácsinak ígért, ha megjön.

PÉTER	(emeli a kezét) Elhallgass, kölyök! Csak tréfáltam.

GAZSI	Tudjuk, tudjuk. Csak akkor vagy nagylegény, ha a másik nincs jelen.

ÖREG	Ne veszekedjetek... Mózsi fiam, mondd hát el, miért késlekedtél ennyi ideig.

MÓZSI	(miközben esznek, beszélni kezd) Az úgy volt, amint visszafelé jöttem a városból, az egyik bokorból keserves bégetést hallottam. El sem tudtam képzelni, hogy mi lehet az. Kíváncsian közelebb mentem, és mit gondoltok, mit láttam?

BOJTÁR	(kíváncsian) No, mit?

MÓZSI	Hát az én drága feketefoltos báránykámat. Tudjátok, hogy azt szeretem a legjobban. Ott volt szegény felakadva egy tövis bokorra. Úgy látszik, elkószált a nyájtól. Azt sem tudtam, hogyan szabadítsam meg. De szerencsére nálam volt az én rövidnyelû kisbaltám, és azzal aztán levágtam.

BOJTÁR	(rémülten) Jaj, csak nem a kisbárányt?

MÓZSI	A szemed gödre, te mamlasz! Dehogy a báránykámat! A tövises bokrot vágtam ki, te rövideszû. Jó sokat kínlódtam vele, de végülis sikerült. A báránykámat az ölembe vettem. Ha láttátok volna, hogy milyen boldog volt! Nyelvecskéjével hálásan nyalogatta az arcomat. Én is szeretettel simogattam meg, öleltem magamhoz, és vittem vissza a nyájhoz. Ezért késtem hát, pásztortársak.

PÉTER	(megbékélten) Jól van, no, csakhogy megtaláltad a báránykádat.

ÖREG	Aztán mi hír a városban, Mózsi fiam?

MÓZSI	Jaj, apó, nagyon sok. Rengeteg idegen van a városban, alig lehet mozdulni tôlük. Beszéltem egy értelmes emberrel. Az azt mondta: a császár adta ki a parancsot, hogy mindenkit írjanak össze, számláljanak meg, aki csak a birodalomban él. Azért ez a nagy tolongás.

ZAKI	Vajon mit akarhat a császár? Talán csak nem háborúra készül? Mit godol, apó?

ÖREG	Honnan tudjam én azt, fiam? Nehéz a császárok észjárását kiismerni, terveiket kitalálni. Nem a mi dolgunk ez, fiam. Nekünk bíznunk kell abban, hogy Isten szeme vigyáz ránk, és ôrködik felettünk.

BOJTÁR	És apó honnan tudja mindezt?

ÖREG	Fiam, ez benne van a régi írásokban.

GAZSI	Meséljen nekünk, apó!

ÖREG	Ezek nem mesék, fiaim. De elôbb fejezzük be az evést.

(a maradékot a tarisznyába rakják, leheverednek a subára)

PÉTER	No, apó, kezdheti!

ÖREG	Hej, fiaim, fiaim... valamikor nagyon jó volt az embernek. Nem kellett ennyit küzdenie, szenvednie. Öröm volt az élete. Magával a fölséges Istennel élt jó barátságban. De egyszer történt valami. Egyszer valamit csúnyán elrontott. Ahogyan mi is elrontunk mindig valamit. Egyszer nemet mondott az Istennek. Bûnt követett el az ellen a jóságos Isten ellen, akitôl mindig csak jót kapott. És azóta kegyetlen az élet.

ZAKI	Bizony, bizony, ezt mindnyájan a saját bôrünkön érezzük.

ÖREG	De az Isten nem hagyta vigasz nélkül az embert. Megígérte, hogy egyszer elküldi hozzánk a Megváltót, aki majd megszabadít minket a bûn rabságából.

BOJTÁR	És mikor jön el ez a Megváltó, apóka?

ÖREG	Ki tudná azt megmondani, fiam?

BOJTÁR	Vajon mi megérjük még azt?

ÖREG	Ezt csak a fölséges Isten tudja, fiaim.

MÓZSI	Hej, Istenem, Istenem, pedig milyen szép lenne, ha megérhetnénk.

PÉTER	Milyen nagy dolog lenne találkozni a Mesiással.

ÖREG	Bizony, bizony, fiaim, nagyon jó lenne!

GAZSI	(felnéz az égre) Uram, add, hogy megérhessük azt az idôt!

BOJTÁR	Talán talán én még megérhetem, hiszen olyan fiatal vagyok.

ZAKI	Hátha még mi is.

ÖREG	A fölséges Isten tervébe mi nem láthatunk bele. Csak Ô tudja egyedül, mikor lesz alkalmas az idô a Megváltó eljövetelére.

PÉTER	(nyujtózkodik) De nagyon elálmosodtam.

ÖREG	Itt az ideje, hogy nyugovóra térjünk. Szükség van a pihenésre. Igaz, nagyon éberen kell aludnunk, nehogy valami ragadozó vad megtépázza a nyájat. Aludjunk hát, fiaim!

BOJTÁR	És álmodjunk az eljövendô Megváltóról. (subáikra ledôlnek... ének hallatszik)

ÉNEK	Vigasságos hangos, nagy örömünk támadt, megszületett Jézus

a beteg világnak

Felragyog immáron fényességes napja Isten irgalmának.

Örvendez a Nap, Hold, csillagok vigadnak, ô nagy örömükben fényesen ragyognak,

Hogy immár itt vagyon a mennyei váltság földi halandóknak.

BOJTÁR	(az ének végén felpattan) Apó, apó, pásztorok, pásztorok!

ÖREG	Mi az? Mi van? Mi történt?

BOJTÁR	Én nem tudom, pásztortársaim, de olyan szép éneket hallottam, mint eddig még soha.

PÉTER	(dühösen) Biztosan csak a füled csengett, vagy álmodtad az egészet.

ZAKI	Máskor jobban nyisd ki a füledet, vagy ne egyél annyit vacsorára, s nem fogsz ilyeneket álmodni.

GAZSI	Ne zavard a pihenésünket minden semmiségért, mert véletlenül csúful megjárod.

BOJTÁR	De én tisztán hallottam...

MÓZSI	No, ne fecsegj annyit, feküdj le és aludj!

(lefekszenek...felcsendül az ének...)

ÉNEK	Fel, nagy örömre, ma született, aki után a föld epedett,

Mária karján égi a lény, isteni Kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb, nézd a te édes Istenedet.

(ének alatt felülnek és figyelnek)

Nem ragyogó fény közt nyugoszik, bársonyos ágya nincs neki,

Csak széna, szalma, koldusi hely, rá meleget a marha lehel,

Egyszerû pásztor, térdeden állj, mert ez az égi, s földi Király.

ÖREG	Lám, mégis igaza volt a gyermeknek. De mit jelenthet ez az ének?

ZAKI	Nem tudom, apó. De nekem olyan örvendetes sejtelmeim vannak.

PÉTER	Nekem is.

(négy angyal jelenik meg, énekelnek)

ANGYALOK	Ne féljetek, pásztorok, pásztorok, örömet hirdetek,

Mert ma néktek született, ki megjövendöltetett.

(betlehemi jelenet)

MÁRIA	(énekel) Aludj el, Fiacskám, rózsaszálam,

Aludj el, violám, én zöld ágam,

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj...

Aludj el, virágom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye,

Örömest ringatlak...

ANGYALOK	Szûz Mária várja, várja, aludjon el Jézuskája,

Átöleli szûz karjával, melengeti szép arcával.

I. ANGYAL	Karácsonynak éjszakáján Jézus születése napján,

Örüljetek, örvendjetek, a kis Jézus megszületett.

II. ANGYAL	A kis Jézus aranyalma, Boldogságos Szûz az anyja,

Lábaival ringatgatja, két kezével ápolgatja.

III. ANGYAL	Jézus ágyán nincsen paplan, megfázik a kis ártatlan,

A szemei könnyel telve, szent Atyjához esedeznek.

IV. ANGYAL	Leszállt a földre a legszebb éjjel,

Sugárzó fény özönlött széjjel,

Eljött közénk az ég királya,

Kicsinyke karját felénk kitárja,

Szívedet égô szívére várja.

JÓZSEF	A szent Szûz hangja altató lágyan

Felcsendül a nagy éjszakában,

Hogy a mennyország földre szállott,

Ô zengett legszebb imádságot,

Szemére csókolt halk, édes álmot.

ANGYALOK	(együtt, ismétlik: Hogy a mennyország...)

JÓZSEF	Életem párja, szívem jegyese, úgy remeg a lelkem, belesajog a szívem, hogy Isten Fiának nem került jobb szállás egész Betlehemben. Ki az eget és földet teremtette, istálló jászola lett születési helye. Ki a nap melegét földre irányítja, könnyeit a barmok lehellete szárítja.

MÁRIA	Ne szomorkodj, József. Atyáink Istene így akarta!

A világ Megváltója szülessék jászolba.

Barmok lehellete melengesse testét,

Angyalok éneke hirdesse érkeztét,

Hogy ide jöjjön mindaz, aki várta

Megérkezését a Megváltónak.

PÁSZTOROK	(jönnek énekelve)

Vigasságos hangos...(lásd elôbb)

Örvendez a Nap, Hold, csillagok vigadnak,

Ô nagy örömükben fényesen ragyognak,

Hogy immár itt vagyon a mennyei váltság

Földi halandóknak

(elfoglalják helyüket a betlehem elôtt)

BOJTÁR	Ó, József, keltsd fel Jézust, szent Fiadat, mert minket az angyalok küldtek Hozzá.

JÓZSEF	Kelj fel, Jézus, megérkeztek a pásztorok, akiket angyalok küldtek a te köszöntésedre.

PÉTER	Üdvözlégy, kis Jézuska. Köszönjük, hogy eljöttél hozzánk, s elhoztad számunkra az égi örömet... hideg van e rongyos istállóban... úgy gondoltam, az én subám, ha el is van szakadva, ha foltos is, megvéd a hidegtôl. Fogadd el tôlem, szívesen adom. Majd egykor Te is ölelj engem Magadhoz, s puha égi takaróddal takarj be engem.

MÓZSI	Én elhoztam báránykámat, tarkafoltos kis állatom.

Úgy szerettem, dédelgettem, a szívemet adtam érte.

Mennyit táncolt, ugra-bugrált, s ha elfáradt a szegény,

vállaimra hajtotta buksi fejét.

Játszódjatok most majd együtt, vidámítsa a Te szíved,

S majd ha megnô, tejet-vajat ajándékozzon Neked.

GAZSI	Szolgálatom bérét hoztam, ezt a két szép báránybôrt,

Cifra bunda lesz belôle, testednek jó melege.

Takarjon be, melengessen a hideg istállóba,

Hogy jól érezd magad nálunk, édességes Kisbaba.

ZAKI	Tejet hoztam tarisznyámban, nem akadt más hamarjában.

Friss, meleg és tápláló, éppen neked való.

Van még itten sajt és túró, ettôl lesz az arc viruló,

Aki ezzel táplálkozik, két arcája pirosodik.

Mind ezeket neked adom, ó Te áldott kisgyermek,

Remélve, hogy majd egyszer, adsz boldog életet.

BOJTÁR	Kicsi Jézus, áldott gyermek, nekem sok fizetésem nincs,

Erszényemben nincsen arany, tarisznyámban nincsen sajt.

Egyedül a szívem enyém, de az tiszta, bûntelen,

Ezt adom én oda néked, ez a legnagyobb kincsem.

Áldalak, hogy megérhettem ezt az áldott szent estét.

Légy oltalmam, védelmezôm, s üdvöt hozó szerencsém.

ÖREG	Én nagyapámtól örökölt cifra botomat ajándékozom neked, József.

Az éjszaka hideg, sötét, ólálkodnak a farkasok,

Rossz ember is akad elég, kinek kell a vagyonod.

Üss közéjük, ne sajnáld e jó botot, ember, farkas érezze,

Az újszülött Jézuskának, mindig akad védôje.

Boldog vagyok nagyon-nagyon, hogy megérhettem ezt a napot...

MÁRIA	Köszönjük, jó pásztorok, amit a kis Jézusnak adtatok.

Ô megjutalmaz, s megáld érte, boldog földi élettel,

S a földi élet elteltével hosszú égi dicsôséggel.

JÓZSEF	Pásztorember, jó testvérek, áldott legyen a ti nevetek.

Betlehem gôgös népe nem fogadott be minket.

Így történt, hogy istállóban született az Isten gyermek.

Jutalmul a szálláshelyért, ti lettetek az elsôk,

kiknek Isten hírül adta szent Fiának születését.

Véssétek a szívetekbe ezt az áldott szent napot...

Megszületett a Messiás, s a világnak üdvöt hozott.

ÉNEK	A kis Jézus megszületett, örvendjünk,

Elküldötte Ô szent Fiát Istenünk.

Betlehemben fekszik rongyos jászolban

Azért van olyan fényesség a városban.

Eleibe térdepelünk mindnyájan,

Örvendezve énekelünk vígságban,

Dicséretet mondunk édesanyjának,

Ajándékot adunk a kis Jézusnak.

(ének alatt bejön égô gyertyával a kezében három szavaló... az Ady-verset éneklik)

VÉGE


Pásztortüzek fénye hívogatott ide

1986, Kászonújfalu

Írta: Fábián Dénes

Szereplôk:

MÁRIA

JÓZSEF

GÁBOR ANGYAL

I.-IV. ANGYAL

HERÓDES

FICKÓ

TUDÓS

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

ÖREG

GYURI

ANDRIS

KICSI P.

I., II. SZAVALÓ

1) SZAVALAT

PÁSZTORJÁTÉK

Gyermekkórus	Mint forró sóhaj, elhaló bús jaj, kel halk énekünk,

Sötétben járunk, hajnalra várunk, jöjj el, Istenünk.

(most is)

ASSZONYOK KARA	A bûn úr, gyötör is, foszt is, sír a jó feléd,

Mikor jössz végre, kitûzni égre gyôzelmed jelét.

FÉRFIKÓRUS	Jöjj, a bûn éget, jöjj, várunk Téged, Jézus, Istenünk,

Isteni Gyermek, ó hozz kegyelmet, hozz nekünk békét.

EGYÜTT	Választott néped így sírt föl érted, nyûgve bús igát,

Ôsszülôk lelke várta, epedte Isten egy Fiát.

(az ének alatt az elôtérben Mária térdel)

BESZÉLÔ	Ez a fájdalmas panasz szállt a választott nép ajkáról az ég felé kétezer éven át. Milliók sóhaja, vágya ostromolta az eget: Jöjj el, édes Üdvözítônk, hozz szeretetet, üdvösséget, békét a földre.

Isten meghallotta kérô gyermekei szavát. Názáret felett megnyílott az ég s Gábor fôangyal Isten üzenetével belépett egy csendes otthonba, s az ott imádkozó ifjú lányt, Máriát így köszöntötte:

GÁBOR ANGYAL	Üdvözlégy, kegyelemmel teljes. Az Úr veled van!

MÁRIA	Milyen köszöntés ez, Istennek angyala?

GÁBOR ANGYAL	Ne félj, Mária! Kegyelmet találtál Istennél, fiat szülsz, édesanya leszel. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô, a Magasságbelinek Fia. Az Úr Isten neki adja atyjának, Dávidnak trónját, uralkodni fog Jákób házában mindörökké. Királyságának nem lesz vége soha.

MÁRIA	Hogyan történik meg ez, hiszen férfit nem ismerek!

GÁBOR ANGYAL	Szentlélek száll reád, s a Magasságbelinek ereje borít el.

MÁRIA	Íme, az Úr szolgálóleánya vagyok, történjék velem szavaid szerint. (angyal el)

Magasztalja, magasztalja az én lelkem az Urat,

És örvendezett az én lelkem az én üdvözítô Istenemben

Mert megtekintette az Ô szolgájának alázatosságát,

Mert íme, mostantól fogva boldognak mondanak engemet minden nemzetségek,

Mert nagy dolgokat cselekedett nekem aki hatalmas és szent az Ô neve.

Magasztalja, magasztalja az én lelkem az Urat...

BESZÉLÔ	Augustus római császár megparancsolta, hogy népszámlálást tartsanak. Ezért mindenkinek abba a városba vagy faluba kellett mennie, ahonnan származott. József és Mária Názáret városából eljöttek Betlehembe, hogy a törvény elôírásának eleget tegyenek... Így történt...

(a pásztorok tûz mellett ülnek, beszélgetnek, énekelnek)

PÁSZTORJELENET

(pásztorok a tûz mellett beszélgetnek)

GYURI	(az öregpásztor fia) Öregapám maga sokat látott-hallott ma Betlehem városában, valamit a látottakról nekünk is mondhatna, hogy okosabbak legyünk.

ÖREG	Igazad van, fiam, valóban sokat láttam és hallottam. Annyi embert láttam Betlehemben, mint a tenger fövénye. S mert nemcsak a vendéglôben töltettem meg a kulacsaimat, elmentem biz én a templomba is, ahol csodás dolgokat hallottam.

ANDRIS	Aztán Öregbátyám, mit keres az a sok ember Betlehemben?

ÖREG	Bizony elôször én is csodálkoztam, Öcsém... Aztán kérdezôsködtem, s megtudtam mindennek az okát...

KICSI P.	Mit mondtak?

ÖREG	Hát bizony azt mondták, hogy a római császárt nagy kevélységében szörnyen bántja a kíváncsiság... Azt szeretné tudni, hányan laknak Zsidóországban.

KICSI P.	Ezt?

ÖREG	Bizony ezt!

GYURI	Egyszer majd csak elég lesz ennek a beretváltképû pogánynak.

ANDRIS	Jöjjön csak el egyszer a Messiás, tudom Isten úgy kiverjük ôket az országból, hogy a lábuk sem éri a földet.

ÖREG	Pedig hát a Messiás eljövetele sincs messze! A tömeg között hallgatóztam... igen-igen hangoztatják közelségét... A zsinagógában a papok ugyancsak nyugtalanok. Bizony valami van a levegôben! Mióta Rómából azt a jött-ment Heródest küldték a nyakunkra, nem tudjuk, mire virradunk!

GYURI	Aztán édesapám, ha az a Messiás eljön... milyen lesz a mi életünk?

ÖREG	Hát fiam, Izaiás próféta jövendölése szerint ''akkor megnyílnak a vakok szemei, a süketek fülei tárva lesznek, akkor ugrál a sánta, mint a szarvas, és megoldódik a némák nyelve''.

ANDRIS	Istenem, de jó is lesz akkor!

ÖREG	A próféta nemcsak nekünk, hanem földjeinknek is jót jövendöl. Azt mondja: a Messiás idejében vizek fakadnak a pusztában és patakok a kiszáradt helyeken, a szomjazó föld, vizek forrásává lesz...

GYURI	Boldog idôk, csak megérhetnôk mi is!

ÖREG	Én úgy érzem, hogy megérjük... bízzunk, reméljünk... imádkozzunk. Ezt tették ôseink... ez a remény éltette ôket... Ôk ugyan nem érték meg a messiási idôket... lehet, mi sem fogjuk megérni... de a remény beteljesedése soha olyan közel nincs, mint most.

KICSI P.	Adja az Isten, hogy a próféta beszéljen magából, bátyám. De amíg az a Messiás eljön... jobb, ha lefekszem, s egyet alszom...

ANDRIS	Én is követem a példát...

GYURI	Hát ha alvásról van szó, lefekszem én is. Öregapám olyan szépeket mondott a messiási idôkrôl, gondolom álmaimban Ôt meglátom.

ÖREG	Aludjatok csak nyugodtan, fiaim... Az én öreg szívem úgy tele van a mai nap élményeivel... sok idô kell, amíg lecsillapodik. Szemeim pedig hozzá vannak szokva a virrasztáshoz. Ôrködök helyettetek is.

(betakargatja ôket. Botjára támaszkodva énekel)

Juhászim, pajtásim, de elaludtatok.

Ennél a szép nyájnál, egyedül hagytatok.

Juhászság, pásztorság, mezei tanyaság,

Ez a szép gazdaság...

Én is nyugovóra térek... Istenünk szeme vigyáz a nyájra. Ámen.

SZÁLLÁST KERES A SZENT CSALÁD

(A pásztorok a szent éjben a tûz mellett alszanak, a tûz pislákol...

A templom hátsó bejáratán bevonul szent József, Mária szamarát vezetve.

A kórus énekel)

Szállást keres a szent család, nincsen aki meghallaná

Nincsen aki befogadja Ôt, ki égnek s földnek Ura.

MÁRIA, JÓZSEF	Messze földrôl, Názáretbôl hazajöttünk Betlehembe

Rokonaink meleg háza integet az éjszakában.

MÁRIA	Égi Atyám, Uram Isten, ne engedd hogy a hidegben

Téli fagyban s az ég alatt szülessék meg Te Szent Fiad...

JÓZSEF	Imádkozz csak, jó Mária, vár rokonunk jó nagy háza,

Befogadnak hajlékukba, gyermekednek lesz otthona.

MÁRIA	Kopogtass be ajtajukon, mert közeleg a fájdalom,

Meleg szobát, s jó szíveket adjon Isten most énnékem.

JÓZSEF	(zörget a mellékbejárat ajtaján, mondja)

Áldás, béke e házon, betlehemi jó rokonom,

Engedjél be éjszakára, hogy pihenjünk valahára.

ROKON	Ki rázza a kilincset? Micsoda vad idegen?

JÓZSEF	Nem idegen, rokonság! Názáreti József, az ács!

ROKON	Rég bezártam kapumat, nem tudom már kinyitni. Hagyjál minket aludni. Mind felvered gyermekem, menj el innen, idegen!

JÓZSEF	De hideg az éjszaka, jegyesem, Mária megfázna.

ROKON	Fogadóban sok hely van, jöttmentek ott szállást kapnak.

JÓZSEF	Onnan jöttünk, de nem adtak, megpihenni nem hagytak.

ROKON	Ne vitatkozz énvelem, takarodj el, idegen!

MÁRIA	Hadd el, József, jöjj menjünk. Velünk lesz majd Istenünk.

JÓZSEF	Isten áldjon, rokonom... jól zárd be a kapudat. (énekli)

Jó Istenünk, védelmezônk, angyalodat küldd el közénk,

Hogy e sötét éjszakában utat mutasson szállásra...

(pásztortûz felcsillan) Örvendj, Mária... találunk már szállásra...

Nézd, a betlehemi pásztorok nyájaik mellett virrasztanak szegények, de biztosan befogadnak a tûz mellé... szaporázzuk meg lépéseinket, hogy minél elôbb odaérjünk... (énekelnek)

Pásztortüzek csillogása, mi szívünknek boldogsága,

Fáradt testünk puha ágya, reményünknek szent csillaga...

(pásztorokhoz közel érnek... az öreg pásztor talpra ugrik, botját

szorongatja... hangosan)

ÖREG P.	Hé, rabló, tolvaj... ki van ott a sötétben... pásztorok, talpra, ragadjátok kemény marokra a botot... (felszökdösnek... botjukat kézben fenyegetôen tartják)

JÓZSEF	Ne féljetek, jó emberek... József vagyok Názáretbôl jegyesemmel, Máriával. Nem találtunk szállást Betlehemben. Pásztortüzetek fénye hívogatott ide... csak annyi a kérésünk, hogy az éjszakára engedjétek meg, hogy jegyesemmel, Máriával itt megpihenhessünk.

ÖREG P.	(meglátja Máriát) Hinnye a láncos lobogósát! Ez az asszony ugyancsak el van fáradva... Gyuri fiam, gyorsan vezesd el ôket az istállónkba. Ott ami van, adj nekik. Ételt is... italt is... puhítsd fel a szénát. Ugye, jó lesz... jobbat úgysem tudunk adni, mert nekünk sincs.

MÁRIA	Isten fizesse, és jutalmazzon meg minden jóval, jóemberek. Imádkozom majd értetek Istenemhez...

ANDRIS	Hát az is jó lesz, jó asszony, mert ránk fér az imádság.

KICSI P.	Értem is imádkozzatok...

MÁRIA	Imádkozom érted is, kicsi pásztor. (elmennek)

ÖREG P.	No, ezek ugyan megjárták. Szívtelenek is az emberek. A szegény még szállásra sem talál. Jó, hogy idejöttek. Ugyan egy kissé megijesztettek, de legalább felébredtem. Megyek, megnézem a nyájat.

ANDRIS	Aranyos jó lélek... Bátyám, mi bizony még visszaheveredünk.

(az öreg indul... fényesség... angyalok jönnek vele szembe)

ANGYALI JELENÉS

I. ANGYAL	Dicsôség... (angyalok): Dicsôség...

Pásztorok, igaz jó hírt hoztam tihozzátok,

Azt a fényes csillagot ti ne csodáljátok,

Hanem szaporán talpra, induljatok az útra,

Imádni a kisdedet, ki az éjjel született.

ÖREG P.	Mi ez a szép ének, ilyent nem hallottam, pedig öreg vagyok, százesztendôs múltam.

II. ANGYAL	Jó pásztorok, a mennyországból, ma a kis Jézus földre szállott.

Az, ki szegényes jászolban fekszik, küldött el hozzátok.

Fázik szegény, nincs takarója. Szúrós, kemény a jászol szalmája.

III. ANGYAL	Az istálló nagyon hideg, jöjjetek el, jó pásztorok,

Szívetek Ôt melegítse, karjaitok átölelje, ajkatok Ôt felköszöntse.

GYURI	Kedves, bátyja, hallja mit mond, eljött a Megváltó...

IV. ANGYAL	Igen, eljött és nem palotában, hanem egy istállóban.

(angyalok)

Az egek nagy Királyának a palotája

Egy istálló, barmok szája meleg kályhája,

Szalma az ágya, nincsen párnája,

Kemény szalma gyönge testét jaj, hogy kínozza.

KICSI P.	Nagy örömnek napja virradt ma ránk, bátyja, közénk jött, itt van a föld Megváltója.

ANGYALOK	Jézus ágyán nincsen paplan, sír az ártatlan.

Nincs palota, hanem nyugszik barmok jászlában.

Könnyei hullnak a kis Jézusnak,

Így kell szenvedni érettünk a Megváltónak.

I. ANGYAL	Jöjjetek, pásztorok, Jézuska vár rátok, születése helye a ti

istállótok.

(énekelnek és elmennek)

Jöjjetek, pásztorok, diadalmaskodva,

Jöjjetek, jöjjetek Betlehembe.

Megszületett az angyalok Királya.

Ó jöjjetek, imádjuk, ó jöjjetek, imádjuk,

Ó jöjjetek, imádjuk az Urat...

ÖREG P.	Menjünk el, pásztorok, menjünk el szaporán, hogy lássuk meg hamar az ég és föld Királyát. Vigyünk ajándékot, ki-ki amit adhat, az édes Jézuska örülni fog annak.

GYURI	Én elviszem neki a kis bárányomat.

ANDRIS	Én meg neki adom jó meleg bundámat.

KICSI P.	Én furulyámat adom, mely szívem drága kincse...

ÖREG P.	Tejet, sajtot, vajat adok szüleinek... Induljunk végre zengô énekekkel.

Messiásunk született, kiért lelkünk epedett.

Jertek, magasztaljuk Ôt, lehullva színe elôtt.

Örvendvén örvendjünk, mert kegyes Istenünk,

Betlehemben született ma minekünk...

(elmennek)

HERÓDES KIRÁLY PALOTÁJA

(trónszéken négyen hozzák Heródest. Elöl jön az udvari bolond Fickó)

FICKÓ	Mi lelt megint, Király komám. Úgy leengedted a fejedet, mintha csak az orrod vére folyna. Pedig ugye, komám, mi jobban szeretjük, ha más vére folyik.

HERÓDES	Hallgass, fickó! Gonosz álmom volt az éjjel, s te éppen azt kavarod fel bolond beszédeiddel.

FICKÓ	Gonosz álom? Hej-haj! Mondd el, hátha én abból még jót is tudnék kimagyarázni.

HERÓDES	Hallgas ide, Fickó!

FICKÓ	Hallgatlak. (odaül lábai elé)

HERÓDES	Azt álmodtam, hogy Jeruzsálem népe új összeesküvést szôtt ellenem, s én száz lázadónak leüttettem a fejét!

FICKÓ	Száz fej? Szép kerek szám, hanem abból mostanában úgysem lesz semmi.

HERÓDES	Az összeesküvésbôl?

FICKÓ	Abból talán lesz, hanem a fejvételbôl, abból semmi sem lesz.

HERÓDES	Aztán miért ne lenne?...

FICKÓ	Csak azért nem, mert ha nem tudnád, tegnap óta Jeruzsálemben minden ember fejét veszítette!

HERÓDES	Beszélj világosan, édes egy komám!

FICKÓ	Engedd meg, hogy én is elmondjam, milyen fönséges álmom volt nekem is az éjszaka.

HERÓDES	Bolond álom lehetett, de mondjad!

FICKÓ	Azt álmodtam, hogy téged, komám elvittek a bolondok házába, s helyetted engem választottak meg királynak.

HERÓDES	Mondtam, hogy bolond álom.

FICKÓ	Várj csak! Alig hogy beilleszkedtem a királyságba, s azt a csillogó abroncsot a fejemre húztam s az esôköpenyt a vállaimra tettem, jött a Messiás, s egyszerre vége lett az én királyságomnak!

HERÓDES	Messiás! (feláll, mellére üt) Én vagyok a Messiás!

FICKÓ	Hohó, komám! talán nem beszélnél olyan nagy hangon, ha tudnád, hogy tegnap óta miért veszítette el a fejét Jeruzsálem népe?

HERÓDES	Én vagyok Jeruzsálem, egész zsidóország feje!

FICKÓ	(nevetve) No hát akkor veszendôben ez a fej is!

HERÓDES	(mérgesen) Most már aztán elég a bolondságból! Ki azzal a tegnapi történettel, mert különben a kezedbe kerül a fejed.

FICKÓ	Ki parancsolja? Tee komám, vagy a király?

HERÓDES	A király!

FICKÓ	(meghajol) Akkor többé nem fejeskedem, mert a király, tudom, nem tûri a fejes embereket.

HERÓDES	Beszélj!

FICKÓ	A tegnap este óta az a hír járja Jeruzsálemben, hogy a jerikói országúton három idegen király közeledik Jeruzsálem felé, fényes kísérettel. Ha úgy sikerül, még ma beérkeznek Jeruzsálembe.

HERÓDES	Mit akarnak?

FICKÓ	Keresik az új királyt, a Messiást!

HERÓDES	Az új királyt? A Messiást?

FICKÓ	Ezt hiresztelik. Egész Jeruzsálem errôl beszél, errôl tanakodik, s emiatt nyugtalankodik.

HERÓDES	(felugrik, kiabál) A lázadók! Tömlöcbe velük! Vérpadra velük!

FICKÓ	Nyugodj meg, komám! Jó lesz bevárni a királyokat, s aztán egy csapásra két legyet ütsz! Úgyis ez a te rendes mesterséged.

HERÓDES	És a papok miként viselkednek?

FICKÓ	Az éjjel együtt volt a nagy tanács. Meghányták-vetették a dolgot, hogy mi igaz lehet ebben az ügyben.

HERÓDES	Az eredmény?

FICKÓ	A Fôpap egyelôre titokban tartja. (kintrôl zaj hallatszik)

HERÓDES	(hallgatózik) Mi az?... Milyen zaj?...

FICKÓ	(kinéz) Öszvérek, tevék, emberek. Királyok... ezek ôk!

HERÓDES	Hol az ôrség, katonáim!

FICKÓ	Ne félj, komám, ezek jámbor emberek, fegyvert sem látok a kezükben.

ÉNEKKAR	Hosszú útról, messze földrôl bölcsek jöttek napkeletrôl,

Három király itt van máris, Gáspár, Menyhért, Boldizsár is.

KIRÁLYOK	(megjelennek)

GÁSPÁR	Napkeletrôl jöttünk Jákób országába, szép jel, a csillag volt vezérünk, egész világ látta.

HERÓDES	Térjetek be palotámba egy-két szóra, barátaim!

MENYHÉRT	Tizenhárom napig jártunk, jöttünk éjjel-nappal, utunk kerek négyszáz mérföld s véget ért e nappal.

HERÓDES	Térjetek be palotámba, pihenjetek meg egy kicsit.

BOLDIZSÁR	Nagy Heródes, nem megyünk be a te palotádba, csak ha ott van az új király, s hódolatunk várja.

FICKÓ	(elejükbe megy, hajlongva hívja) Jöjjetek csak, jóemberek, nagy kapukat tárunk. Idegennek még mindig van becsülete nálunk. Jöjjetek csak, nagy Heródes vendégei lesztek, ti is meg a cselédek is ingyen isztok-esztek! Addig a sok írástudó majd csak kitalálja, merre, hol van a zsidóknak újszülött Királya?

HERÓDES	(felállva fogadja) Kik vagytok?

GÁSPÁR	Nevem Gáspár. Király vagyok Káldeában.

MENYHÉRT	Menyhért vagyok, szerecsen király.

BOLDIZSÁR	Az én nevem Boldizsár, király vagyok Mídiában.

HERÓDES	Mi járatban vagytok?

GÁSPÁR	Kérdjük tôled, Heródes, hol van aki született, a zsidók újszülött királya? Mert láttuk csillagát keleten, s eljöttünk hódolni Neki.

HERÓDES	Csodálkozom ezen, jámbor férfiak, mert én nem tudok az új király, születésérôl semmit. A csillagok jelentését ki tárta fel nektek?

MENYHÉRT	Már ôseinktôl száll ránk a hagyomány, hogy Jákób nemzetségébôl csillag támad, vezérül az emberiségnek.

HERÓDES	Miért keresitek Jeruzsálemben az új királyt?

BOLDIZSÁR	Szép jelünk, a csodálatos csillag ide vezérelt bennünket. De ahogyan ideértünk, eltûnt a csillag is. Ezért keressük most nálad az új királyt.

HERÓDES	Jó helyen is keresitek. Itt a szent város. Itt vannak a zsidók szent könyvei. A könyvek bölcs magyarázói (kifelé kiált) Hillel, jöjj csak... hozzad a nagykönyvet... (megjelenik) Mit tudsz te az új király születésérôl?

HILLEL	(tudós, könyvtekercset bontogat) Parancsodra, ó fönséges király... a zsidók szent könyveibôl ezt olvastam az új királyról és születése helyérôl: ,,Te Betlehem, Júdea földje éppen nem vagy a legkisebb Júdea fôbbjei közül, mert belôled származik a vezér, ki népemet, Izraelt kormányozza.''

HERÓDES	Hallottátok, jámbor férfiak? Amint hallottátok, aszerint cselekedjetek. Menjetek Betlehembe, kérdezôsködjetek szorgalmasan a gyermek felôl, és ha megtaláljátok, izenjétek meg nekem is, hogy én is elmenjek, köszöntsem ôt.

GÁSPÁR	Köszönjük szívességedet, nagy Heródes... Induljunk, testvérek az írások szerint Betlehembe. (elmennek)

HERÓDES	(dühösen öklét rázza a királyok felé) Adok én majd új királyt, vezért, Messiást... csak kerüljön a kezembe... szolgák, el innen! (elviszik)

BETLEHEMI JELENET

(Betlehemi barlang megvilágításban, József, Mária, angyalok)

MÁRIA (énekel)	Aludj el magzatom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye,

örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

ANGYALOK (éneklik)	Jézus ágyán nincsen paplan, sír az ártatlan,

Nincs palota, hanem nyugszik barmok jászlában.

Könnyei hullnak a kis Jézusnak,

Így kellett szenvedni értünk a Megváltónak.

MÁRIA	Magamhoz szorítlak, megcsókollak,

Tégedet szívembél úgy imádlak,

Örömest ringatlak...

ANGYALOK	Az egek nagy királyának a palotája

Egy istálló, barmok szája meleg kályhája,

Szalma az ágya, nincsen párnája

Kemény szalma gyönge testét jaj, hogy kínozza.

(Jönnek a pásztorok, kint már énekelnek)

A kis Jézus megszületett, örvendjünk,

Elküldötte Ô szent Fiát Istenünk.

Betlehembe fekszik rongyos jászolban,

Azért van oly fényesség a városban.

ÖREG P.	Pásztortársim, ilyent én még nem láttam, kigyúlt az istállónk szénája.

JÓZSEF	Jöjjetek közelebb, ti jóemberek... nézzétek Jézuskát, a ti vendégeteket...

(pásztorok odamennek, nézelôdnek, letérdelnek)

ÖREG P. (énekel)	Üdvözlégy, kis Jézuska, üdvözlégy, Te kisbaba,

Közénk szállt Isten Fia, népünknek Megváltója.

GYURI	Köszönjük, hogy mihozzánk

Jöttél földre, kis Király,

Hívásodat követtük,

Jászolodhoz siettünk.

ANDRIS	Eljöttünk mi tieid,

Tégedet köszönteni

Életünket, vérünket

Lábad elé helyezni.

KICSI P.	Kicsi vagyok, de tudom,

Te vagy az én Pásztorom,

Esztendôre nagy leszek,

Életedet megvédem.

MÁRIA	Szeretett jó pásztorok, minden egyes szavatok

Szívemnek ma édes balzsam.

A Megváltó, ki itt pihen

Megfizet mindent néktek.

ÖREG P.	Ó, jó Mária, s te József, s a jászolban fekvô Kisded,

Arra kérünk meg titeket, amit hoztunk mi most néktek,

Fogadjátok szívesen...

JÓZSEF	Elfogadjuk, jó pásztorok...

ÖREG P.	Édes kicsi kis Királyom, én már öreg ember vagyok,

Sok tavaszt és telet láttam, sok birkának enni adtam,

Ilyen öröm nem ért soha, testem, lelkem megnyugodhat.

Tejet, vajat, finom sajtot adok neked, kis Királyom.

GYURI	Kis báránykát hoztam Neked, égbôl szállott kis gyermek.

Legyen ô a játszótársad, örömeid bô forrása.

ANDRIS	Meleg bundát hoztam Neked, engem sokat melengetett,

Kicsi tested ez betakarja, a hidegtôl oltalmazza.

KICSI P.	Furulyámat adom neked, más vagyonom nincs még nekem,

Aki ebbe belefúj, fájó szíve felvidul.

JÓZSEF	A kis Jézus fizesse meg mindazt, amit adtatok, jó pásztorok.

ANGYALOK	Fel, nagy örömre, ma született

Aki után a föld epedett.

Mária karján, égi a lény,

Isteni kisded szûznek ölén.

Egyszerû pásztor térdeden állj,

Mert ez az égi s földi Király.

(Az ének alatt megjelenik a három király)

GÁSPÁR	(csodálkozva) Istálló, pásztorok, angyalok? Új király? Barátaim, az én eszem ezt fel nem fogja.

BOLDIZSÁR	Én mégis úgy érzem, feltaláltuk, akit kerestünk.

MENYHÉRT	Az én szívem is azt súgja, érte jártuk a nagy utat.

ANGYALOK	Nem ragyogó fény közt nyugoszik

Bársonyos ágya nincs neki itt,

Csak széna, szalma, koldusi hely,

Rá meleget a marha lehel,

Egyszerû pásztor, s fényes király,

Ím ez az égi s földi Király.

MÁRIA	Jöjjetek csak, királyok, a kis Jézus szeretettel vár rátok.

GÁSPÁR	Királyunk, Krisztusunk, térdeinkre hullunk, s Téged úgy imádunk,

Királyok királya, itt vagy ím közöttünk,

Hatalmas kis Gyermek, szívünkbôl köszöntünk.

MENYHÉRT	Fölséges Úr Isten, itt vagy ím közöttünk,

Ó, isteni Gyermek, szívünkbôl köszöntünk.

BOLDIZSÁR	Emberré lett Isten, itt vagy ím közöttünk,

Ó, édes Megváltónk, szívünkbôl köszöntünk.

GÁSPÁR	Ó, szép Jézus, hogyha szabad, íme adok szín aranyat

Mert Királyom vagy Te nékem, uralkodol égen-földön.

Adjad, kérlek, hogy mint illik, szeresselek, örökké, mindig.

Adjad azt is szeretetem, mint az arany, tiszta legyen.

MENYHÉRT	Ó, szép Jézus a jászolban, íme én meg tömjént hoztam,

Mert Istenem vagy Te nékem, Kit imádnak földön-égen,

Adjad, kérlek, hogy mint illik, imádjalak, most is, mindig,

Adjad azt is imádságom, mint a tömjén, égbe szálljon.

BOLDIZSÁR	Ó, szép Jézus, gyönge gyermek, én mirhával jelentem meg,

Mert Megváltónk vagy, ki szenved miérettünk sok keservet.

Ezt jeleni ím, a mirha, prófétáknál meg van írva,

Egyet kérek én is, engedd, békén tûrjem a keservet.

MÁRIA	Az ajándék kedves, drága, szent Fiacskám meghálálja,

Vigyétek el messze hírét: akit vártak ôsatyáink,

Kit ígértek prófétáink, Betlehemben megszületett,

Az írás így teljesedett...

MIND	Megszületett Jézus kicsi Betlehemben,

Nem királyi házban, hanem szegénységben,

Szûk istálló szegény jászola

Lett bölcsôje, földi trónusa.

Földerült már üdvünk hajnala,

Ô az Isten drága, szent Fia.

A kis Jézus megszületett, örvendjünk...

VÉGE


,,És azon az éjszakán megszületett Jézus''. Hogy mi ôt kövessük

Szereplôk:

SZÛZ MÁRIA

SZENT JÓZSEF

RUBEN, pásztor

LÉVI, pásztor

SAUL, egy férfi

SIMON, betlehemi gazdag polgár

SÁMUEL, bojtár

DÁNIEL, bojtár

GÁD, egy gyermek

CLAUDIUS, római katona

LONGINUS, római katona

I. ANGYAL, hírnök

II. ANGYAL, hírnök

ANGYALOK, legalább 4-5

SÁRA, pásztorné

ANNA, pásztorleány

MAGDOLNA

RUTH

ESZTER

BETLEHEMI ASSZONYOK

és még többen...

Ez a karácsonyi pásztorjáték szeretné a karácsony szent, örömteli történetét úgy elmondani, hogy az ne csupán egy szent esemény felidézése legyen, hanem az embereket arra indítsa, hogy az ô szívükben Messiás-születés történjen.

Egy 2000 éves történet csodás szépségében szeretne a XX. század emberéhez szólni, elmondani, hogy mi a karácsony aktualitása, mai értelme.

Könnyen elôadható bármelyik templom szentélyében a sekrestyén keresztül. Semmi díszlet nem szükséges: elég a karácsonyi díszben álló szentély. Kellék csupán egy szokásos betlehemi csillag, amit a kántáló gyermekektôl kölcsön lehet kérni... egy nagyobb méretû baba, és egy maga gyártotta jászol vagy bölcsô.

Szereplôk lelkes gyermekek vagy fiatalok. A szereplô gárda tetszés szerint szûkíthetô vagy növelhetô. Például Claudius, Longinus szerepét egy (egy névvel) is alakíthatja... I. és II. számú Angyal is lehet egy személy. De ha sok alkalmas szereplô van, akkor Rúben, Lévi, Sámuel szerepét is kettôbe lehet osztani (több gyermek örül, s könnyebb betanítani, csak akkor nagyobb térre van szükség.) Az énekek is csak utalások csupán: a helybeli ismert énekek helyettesíthetik. (ismét könnyebb betanítani) Ha van zeneértô, furulyán játszó gyermek, akkor még könnyebb... A zenekar lehet egy különálló csoport. Minél többen vesznek benne részt, annál több ember fog örülni...

Így tehát a szöveg alakítható, formálható. A szerzô minden jogot megad erre mindenkinek. Mert a célja csak egy: megpróbálni így eljuttatni a Karácsony örömét minden emberhez... s karácsonyi felhívást minél több szívbe átültetni: Jézus születésének értelme, hogy KÖVESSÜK ÔT.

A többi minden lényegtelen...

I. SZÍN

RUBEN	Na, bojtárok! Rendben van-e minden a nyáj körül?

SÁMUEL	Igen, már csak egy hiányzik: a vacsora.

LÉVI	Ej, ej, Sámuel, te csak a hasadra gondolsz mindig.

SÁMUEL	Nem gondolok én a hasamra, hanem ô gondol mindig rám. Állandóan morog, zakatol, mint egy üres malom.

RUBEN	Na, nyugodj meg, a vacsora is megérkezik idejében, mint mindig. Nem fog elmaradni.

DÁNIEL	Ruben bácsi, amíg Sára megérkezik, tessék mondani egy olyan szép mesét, mint a tegnap.

LÉVI	Hányszor mondjam nektek, ezek nem mesék, hanem igaz történetek.

SÁMUEL	Azt tessék elmondani, amikor Dávid, aki éppen olyan bojtár volt, mint mi, legyôzte azt a nagy óriást...

DÁNIEL	Igen... igen... ez olyan szép. És azt, hogy hogyan lett belôle király.

RUBEN	Ma mást fogok elmondani. De ne feledjétek, hogy ez nem mese, hanem igaz történet. Akkor történt, amikor a szírek elfoglalták Jeruzsálemet...

DÁNIEL	Hát hogy tudták elfoglalni? Isten nem oltalmazta az ô szent városát?

LÉVI	Isten csak akkor oltalmazza és csak addig Jeruzsálemet, amíg az emberek, akik benne laknak, jók.

RUBEN	Bizony rosszak voltak Jeruzsálem lakói. Isten nem segítette ôket. S Holofernesz katonái nem csak a várost foglalták el, hanem a templomot is!

SÁMUEL, DÁNIEL	A templomot is?

RUBEN	Igen... és ki is rabolták azt. A szent tüzet az oltáron kioltották... a szent edényeket, meg mindent elvittek.

SÁMUEL	Hát a papok meg a leviták hol voltak? Miért engedték? Nem volt nekik kardjuk?

RUBEN	A papok meg a leviták a fôpappal az élen mind harcoltak s mind ott feküdtek halva vagy sebesülten a templom környékén.

DÁNIEL	A fôpap is meghalt.

RUBEN	József volt éppen akkor a fôpap. Szerencsére ô nem halt meg, csak súlyosan megsebesült. A katonák azt hitték, hogy meg van halva. Ezért ott hagyták.

SÁMUEL	És mit csinált a fôpap?

LÉVI	Hallgass már egy kicsit! Mindjárt megtudsz mindent.

RUBEN	Amint ott feküdt... egyszer csak magához jött. De olyan gyenge volt, meg olyan súlyos volt a sebe, hogy meg sem tudott mozdulni...

SÁMUEL	Akkor meg miért nem kezdett el kiabálni?

RUBEN	De nem volt ott senki, csak a halottak...

SÁMUEL	Tényleg.

RUBEN	A sötétben egyszer azt látja, hogy egy nagy fényesség közeledik... S egyszer ott áll elôtte egy hófehér ruhájú, tündöklô angyal.

DÁNIEL	És nem ijedt meg?

RUBEN	Dehogy nem, de meg sem tudott mozdulni. Az angyal azonban kedvesen így szólt hozzá: Ne félj, József, engem az Isten küldött, hogy meggyógyítsalak, mert rád szent feladat vár.

SÁMUEL	És meggyógyította?

RUBEN	Természetesen. Csak megérintette a sebeket s mindegyik azonnal begyógyult.

DÁNIEL	S mit mondott neki az angyal?

RUBEN	Azt, hogy neki helyre kell állítania a templomot... meg kell gyújtania újra a szent tüzet... mert nemsokára eljön a Messiás, a világ szabadítója... és ô ebben a templomban fogja az embereket tanítani.

DÁNIEL	Ruben bácsi, a Messiás mikor fog eljönni?

LÉVI	Azt nem tudja senki... de már biztos, hogy nem sokat kell várnunk...

SÁMUEL	És ha eljön, mit fog csinálni?

LÉVI	A próféták azt mondják, hogy meg fog tanítani minket minden szépre, jóra... és fôleg szeretni fog minden embert!

DÁNIEL	Minket is? Hiszen minket, szegény embereket nem szeret senki.

RUBEN	Azt nem tudom, hogy pontosan titeket szeretni fog-e vagy sem... de az biztos, hogy akik jók, azokat mind szeretni fogja...

SÁMUEL	Akkor biztos, hogy Dánielt nem fogja szeretni.

DÁNIEL	Miért pont engem?

SÁMUEL	Mert te rossz vagy! Ma is verekedtél velem!

DÁNIEL	Én verekedtem veled? Nem te csúfoltál engem?

SÁMUEL	Igen, de te kezdted.

DÁNIEL	Én... mindig neked jár a szád (neki akar menni)

LÉVI	Na látjátok, az ilyen mindig civakodó, másikat bántó embereket nem fogja szeretni a Messiás ha eljön.

SÁMUEL	Akkor inkább kibékülök Dániellel...

DÁNIEL	Én is inkább megbocsájtok neked, csak láthassam a Messiást...

(Két római katona érkezik)

CLAUDIUS	Jó éjszakát, emberek!

MIND	Az Úr békéje legyen veletek.

LONGINUS	Még szerencse, hogy megtaláltunk titeket. Már régóta bolyongunk itt a sötétben... s bizony, a reggel is itt talált volna...

RUBEN	Miben tudnánk segíteni nektek, a császár katonáinak? Nézz ránk: mi csak egyszerû szegény, tudatlan pásztorok vagyunk.

CLAUDIUS	De most ti jobban tudtok segíteni, mint bárki más. Jeruzsálembôl jöttünk... Betlehembe kellett volna mennünk. De itt a dombok közt úgy eltévedtünk, hogy már azt sem tudjuk, hogy hol vagyunk.

LÉVI	Na, ebben könnyen segíthetünk nektek... Betlehem itt van nem messze. Csak azért nem látjátok még, mert este és olyan sötét este van. Egyetlen csillag sem ragyog az égen... Még ilyen sötét éjszakát én sem láttam.

LONGINUS	Tehát ezen az úton kell, hogy tovább menjünk... és Betlehemben vagyunk...

LÉVI	Igen...

SÁMUEL	Találtok majd egy kutat, az Ráchel kútja. S onnan már látszik Betlehem.

RUBEN	De pihenjetek meg egy kicsit itt nálunk a tûz mellett. Ahogy nézlek, egy kicsit el vagytok fáradva. Ennivalónk nincs... de ha egy kicsit vártok, az is lesz...

CLAUDIUS	Na jó. Maradunk egy kicsit, ugye, LONGINUS? Itt Izraelben ritkán lehet találni olyan embereket, akik nem gyûlölnek minket...

LÉVI	Igen. Nem szeretjük a rómaiakat. De mi, szegény emberek itt kinn a pusztán megtanultuk, hogy nem minden római rossz és nem minden zsidó jó. Mindenütt vannak jók és rosszak.

LONGINUS	Ebben igazad van, öreg... Csak sajnos kevesen vannak itt, akik így gondolkodnak. Pedig hidd el, én se szívesen vagyok itt...

SÁMUEL	Hát honnan jöttetek?

CLAUDIUS	Mi rómaiak vagyunk. Nem messze Rómától van egy kis falu ... onnan jöttünk... és oda szeretnénk egyszer visszatérni...

SÁRA	Áldott legyen az Isten és az Ô szent neve!

MIND	Áldja Ôt minden az ég és föld alatt...

SÁMUEL	Juj de jó, hogy megérkeztetek... már azt gondoltam, a farkas ette meg a vacsorát helyettem.

ANNA	Te mindig éhes vagy... annyit eszel, és mégsem látszik rajtad. Olyan vagy, mint Tóbiás szamara: az is addig evett, míg éhen halt...

DÁNIEL	Jól mondtad, Anna... csak a két füle hiányzik még.

SÁMUEL	Te meg olyan vagy Dániellel együtt, mint a Tóbiás macskája, amely csak nyávogni tud, de az egeret már nem fogja meg, mert süket is, vak is, meg foga sincs.

SÁRA	Üljetek meg már magatoknak. Még most sem tudtok békében lenni...

RUBEN	Csak veszekedjenek... legalább több marad a vacsorából.

LÉVI	(a katonákhoz) Na, üljetek le. Nektek is jut egy kis kenyér. De még nem is mondtátok, miért siettek Betlehembe. Mi történt ott?

CLAUDIUS	Nem történt semmi különös. Csak a proconsul küldött, hogy ellenôrizzük, hogy hogyan halad az összeírás, hány embert írtak már össze. Sok helyrôl jelentették, hogy az emberek nem engedelmeskednek, vagy nem az igazat vallják be.

SÁRA	Itt nálunk annyi az idegen, akik az összeírásra jöttek, hogy soknak már szálláshely sem jutott.

ANNA	Vannak, akik a kamrákban, utcákon feküsznek, alusznak. A szálláshelyeken nincs már egy talpalatnyi szabad hely se. Sokan már az istállókba húzódtak meg. De még azért is fizetni kell.

SÁMUEL	Miért nem jönnek ide ki. Itt annyi üres barlang van...

RUBEN	Na, olyan éhes voltál... most egyél, s ne fecsegj annyit. Még kihûl a gyomrod.

SAUL	Áldott legyen az Isten és az Ô szent neve.

MIND	Áldja Ôt minden az ég és föld alatt...

SAUL	Bocsáss meg szomszéd, hogy ilyen késôn zavarlak. Dehát nagy bajban vagyok. Gondolom, hogy ti segíteni fogtok rajtunk.

RUBEN	Tudod, hogy amennyiben lehet, mindig s mindenkinek szívesen segítünk. De hát mit tudunk mi tenni?

SAUL	Ma este bekopogott hozzám ez az ismerôsöm Názáretbôl. Amikor arra járok, mindig az ô otthonában szoktam megpihenni... Nagyon rendes emberek. Mindenki ismeri arrafele: ô József, az ács. Jó emberek...

JÓZSEF	Ó, hadd ezt, Saul... egyedül csak az Istenrôl lehet elmondani, hogy jó. Mi mindannyian csak gyarló emberek vagyunk...

SAUL	Jó, jó, József... de te mindig jó voltál hozzám.

LÉVI	De hát miben segíthetünk?

SAUL	Nézzétek, bekopogott ma este hozzám, feleségével, aki gyermeket vár, hogy adjak nekik szállást... S most úgy szégyellem magam: nincs egyetlen üres hely se házamban. Ti tudjátok, hogy milyen örömmel segítek mindenkinek... Már én is az istállóba szorultam a családommal...

DÁNIEL	Saul bácsi, hát mi sem sokat segíthetünk, mert nekünk sincs szállásunk. Egész éjjel kint vagyunk a juhokkal.

SÁMUEL	Ha nekem lenne egy szobám, szívesen odaadnám, de mivel nincs, nem adhatom.

SAUL	Talán nálatok, Ruben...

SÁRA	Már nálunk is tele van minden sarok. Mi is kint az udvaron vagyunk. A városban pedig annyi az idegen, hogy még pénzért sem kapna az ember szállást.

RUBEN	Nézd, jó ember, egy éjszakát ti is kibírtok valahogy... s hátha holnap kerül valami.

JÓZSEF	Én nem is magamért aggódom, hanem hitvesemért. Ô is egy nagyon áldott jó asszony... de minden pillanatban elérkezhet az órája... a szülés pillanata... és akkor mit csinálok? Valami fedélre van szükségem. Ti tudjátok ezt a legjobban.

CLAUDIUS	Annyi elôkelô, gazdag zsidó lakik Betlehemben. Nem létezik, hogy valahol ne lenne egy kis hely...

SAUL	Ah, azok szóba sem állnak velünk. Még rosszabbak, mint az idegenek.

ANNA	Ruben bácsi, Sámuel mondta, hogy annyi üres barlang van itt. Nem lehetne egyet...

SÁMUEL	Hû, mennyi ész szorult ebbe a kis fejedbe! Tényleg... ott el lehetnének...

LÉVI	De hol van az eszetek? Ott is hideg van, fúj a szél.

DÁNIEL	Mi ismerünk egyet, amelyiken van ajtó. Azt mondják, hogy régen egy gazdag ember istállónak használta, ezért tett rá ajtót is. Aztán otthagyta, akkor meg egy szegény ember költözött bele.

SÁMUEL	Az kitakarította. Igaz, hogy a jászolt ott hagyta benne, de attól még sok hely van benne.

DÁNIEL	Ha viszünk be egy kis szénát, szalmát... az ajtót bezárják... ott olyan jól elaludhatnak, mint otthon.

RUBEN	Jár a szátok össze-vissza, azt sem tudjátok, mit fecsegtek.

JÓZSEF	Nézzétek, jó emberek, nekünk az is jó lenne, csak ki a gazdája, ki engedheti meg, hogy oda menjünk?

LÉVI	(megvakarja a fejét) Ennél könnyebbet is kérdezhetnél... mert az mióta én ismerem, mindig üres, gazdátlan.

JÓZSEF	Úgy ni, engedély nélkül mégsem mehetünk bele. Mit szólnának...

RUBEN	Na, okosok, mindenttudó bojtárok, most szóljatok!

DÁNIEL, SÁMUEL	(lógatják a fejüket)

LÉVI	Na, most megnémultatok?

SÁMUEL	Én tudom, kié...

MIND	Na, kié?

SÁMUEL	Senkié, s így senkitôl sem kell engedélyt kérni...

ANNA	Hogy te milyen okos vagy!

JÓZSEF	Nem, így nem mehetünk bele... nem akarok senkit megsérteni. Majd csak megsegít az Isten valahogy. Csak találok valahol egy kis fedelet a fejünk fölé...

CLAUDIUS	Mit mondasz... nem tudjátok, hogy kié? Mióta nem járt ott senki?

RUBEN	Van annak már vagy tíz esztendeje.

CLAUDIUS	Na akkor az már a császáré. A törvény szerint a gazdátlan jószág a császár tulajdona.

LÉVI	És ha a császár tulajdona?

LONGINUS	Akkor mi, a császár katonái azt engedhetünk be, annak adhatjuk, akinek akarjuk.

RUBEN	Ezt nem értem.

CLAUDIUS	Nézzétek: én elmegyek ezzel az emberrel oda. A császár nevében lefoglalom, ráteszem a császári pecsétet, és nektek megengedem, hogy oda költözzetek, s addig lakhattok abban, amíg akartok. A proconsulnak meg bejelentem, és akkor nem háborgathat titeket ott senki. Hátha még itt kell maradnotok egy pár napig.

ANNA	Nagyszerû!

SÁMUEL	Meglátod, milyen jó lesz. Még ablak is van rajta. A sarokba lehet tüzet is rakni benne. Mi sokat játszottunk ott. Már nem látszik, hogy valaha istálló volt.

SAUL	Én azt gondolom, ez lesz a legjobb...

JÓZSEF	Köszönöm nektek... Claudius, ha ezt így meg lehet tenni... hálásan köszönöm.

CLAUDIUS	Ne köszönd, ti is olyan jók vagytok hozzánk.

DÁNIEL	Ruben bácsi, ugye, hogy a Messiás ezeket a rómaiakat is szeretni fogja, hiszen ôk is jók.

RUBEN	Mit tudom én, honnan tudjam, én csak egy buta pásztor vagyok.

SÁMUEL	De azt tetszett mondani, hogy Ô majd a jókat szeretni fogja.

RUBEN	Hallgass már egyszer!

SAUL	Jó, hogy említettétek a Messiást. Betlehemben is mesélik összevissza, hogy már eljött, és harcba hívja Izraelt.

JÓZSEF	Nem, Ô még nem jött el, de már nincs sok idô hátra. És az sem igaz, hogy Ô harcra fogja hívni az embereket. Ô majd ha eljön, Ô szeretetre, megbocsájtásra, békére, jóságra fogja tanítani, hívni, segíteni az embereket. Úgy, ahogy Isaiás mondta. Ô a béke fejedelme, akiben az Úr lelke: a szeretet, jóság, megbocsájtás lelke él.

LONGINUS	Ó, milyen boldogok vagytok ti, zsidók! Ti vártok egy Istent, aki jó lesz, aki szeretni fog. Nekünk, rómaiaknak sok, nagyon sok istenünk van, de egy sem tud szeretni, egy sem jó, megbocsájtó. Ne haragudjatok, ha szinte el sem tudom hinni, hogy lesz valaha is ilyen isten.

JÓZSEF	Igen, a ti isteneitek nem tudnak szeretni, mert nem is igaz istenek. De ha eljön az Egyetlen, Igaz Isten, akkor Ô nem csak igazán szeretni fog minket, hanem megtanít minket, hogy majd mi is szeressük egymást.

CLAUDIUS	Talán sohasem jön el ez a pillanat.

JÓZSEF	Nem, ne gondold! Már nincs is olyan nagyon messze talán.

SÁRA	Jó ember, itt beszélünk összevissza mindenrôl, de senki sem kérdezte meg, ettetek-e ma valamit? Feleséged nem éhes-e? Hiszen nem csak szállást, de élelmet sem lehet kapni ma Betlehemben.

JÓZSEF	Hát...

SÁRA	Ne is mondd tovább. Ami megmaradt, szívesen adom nektek, legalább ennyivel segítsünk mi is.

CLAUDIUS	Na, Sámuel, gyere velem, mutasd meg, hogy hol van az a barlang, hogy ezek a fáradt emberek minél hamarabb pihenhessenek. LONGINUS, te egy kicsit vársz itt. (Sámuel, Claudius, József és Saul elmennek)

SÁRA	Lám-lám, mennyi rossz ember van. Senki nem akarta ezeket a jó embereket befogadni. És egy római katona segített. Meg is áldja ôt az Isten.

LONGINUS	Tudod, mi sem vagyunk olyan embertelenek, mint sokan mondják. Én nem is tudom, miért is haragszik egyik ember a másikra. Egyik nép miért nyomja el a másikat, hiszen mind egyforma emberek vagyunk.

RUBEN	Látod, ezt nem értem én sem. Miért más a gazdag, a szegény, okos vagy buta? Mindenki csak egyszer él, mindenki boldog akar lenni. Látod, mennyire hasonlítunk egymásra. Csak nem akarjuk észrevenni. A könnyek, a szenvedések igazságtalanságok mindenütt egyformák, közösek. És mindenki szabadulni szeretne tôlük. Mind egyformák vagyunk, csak nem akarjuk észrevenni.

LÉVI	Hadd el, Ruben, hátha másként lesz, ha eljön a Messiás! Ô majd legalább szeretni fog mindenkit.

SÁMUEL	Na, már rendben is van minden.

CLAUDIUS	Ó, szegény asszony már egészen beteg volt! Ahogy elnézem, már nem sok lehet hátra, de hogyan fogja ott a világra hozni a gyermekét. Semmi sincs elôkészítve.

SÁMUEL	Ruben bácsi, bevittem egy kis szénát meg szalmát, hogy ne feküdjenek a földön.

RUBEN	Azt jól tetted.

SÁMUEL	Na meg az egyik subát is odaadtam, hogy a néni betakarózzon vele. Ugye, nem baj?

LÉVI	Nem. Amit jól teszel, az semmi sem baj. Csak máskor is ilyen jó kellene, hogy legyél.

LONGINUS	Mit fognak azok ott egyedül csinálni abban a barlangban?

SÁRA	Légy nyugodt, én majd késôbb elnézek oda, Saul feleségével, Magdolnával, s meglátjuk, mit lehet majd tenni.

RUBEN	Úgy, úgy. De minél hamarabb, már én is kezdek nyugtalankodni.

ANNA	Ugye, én mehetek?

DÁNIEL	Gyermekeknek már ilyen késôn ágyban a helyük.

ANNA	És ti?

SÁMUEL, DÁNIEL	Mi már felnôttek vagyunk.

DÁNIEL	Nézz rám.

SÁMUEL	Én mindjárt olyan nagy vagyok, mint Lévi bácsi.

ANNA	Igen, ha ô leül a székre.

SÁRA	Na fejezd már be, Anna! Szedd össze a csomagot, és induljunk, mert még vissza kell jönnünk.

LÉVI	Majd késôbb mi is elnézünk arra.

SÁRA	Na, az Úr áldása és békéje maradjon veletek.

MIND	Veletek is.

CLAUDIUS	Milyen szép a ti köszöntéstek. Mondd, ti valóban csak egy Istenben hisztek?

LÉVI	Igen, aki Atyánkkal volt mindig.

LONGINUS	Akkor nem értem, hogy most miért hagyott el titeket, hiszen mi, rómaiak legyôztünk benneteket.

RUBEN	Nem hagyott el Ô most se minket, csak tudod, vétkeztünk ellene, és büntetô keze lesújtott ránk. De ha visszatérünk Hozzá, akkor újra megsegít minket.

CLAUDIUS	Milyen boldogok lehettek ti, hogy így tudtok a ti Istenetekben hinni! Mi, rómaiak tiszteljük még az Isteneket, de hinni nem hisz már bennük senki. Szeretni ôket, az meg már esztelenség.

LÉVI	De még nem is mondtátok, miért mentek Betlehembe?

DÁNIEL	Valami baj van?

SÁMUEL	Valakit meg akartok büntetni? Vagy talán elfogni?

CLAUDIUS	Nem. Akkor nem csak ketten jönnénk.

LONGINUS	Mi a szíriai helytartó megbízásából meg a fôpap engedélyével ellenôrizzük, hogy hogyan halad az összeírás. A már meglevôket meg összegyûjtjük, és Rómába küldjük.

RUBEN	Tehát a fôpap meg Heródes is tudnak a dologról?

CLAUDIUS	Nem csak tudnak, hanem engedélyezték is. Most ôk küldik a jelentést Quirinus helytartónak, aki majd Rómába továbbítja.

(Hirtelen egy fény ragyog fel)

SÁMUEL	Mi volt ez?

DÁNIEL	Mit láttál?

SÁMUEL	Valami olyan hirtelen erôsen fénylett...

LÉVI	Talán elaludtál, s álmodtál...

LONGINUS	Nem, mert én is láttam valamit...

RUBEN	Ah, lehet, hogy csak villámlott az ég. Olyan sötét van, egy csillag sem ragyog.

(Felragyog egy fénylô csillag)

SÁMUEL és DÁNIEL	Jaj, mi ez? (el akarnak bújni a pásztorok mögött)

CLAUDIUS és LONGINUS	(kirántják a kardot) Mit jelent ez?

RUBEN	(nézi, szemléli a csillagot Lévivel) Nézzétek, egy új csillag ragyog fel az égen! Ilyet... ilyen nagyot és fényeset még nem láttam!

SÁMUEL	Vajon mit akar jelenteni ez a csillag?

LONGINUS	Nálunk azt mondják, ha egy csillag lehull az égrôl, az bajt, csapást jelent. Nem jó jel ez.

DÁNIEL	De ez nem esik le, ez ott áll egy helyben.

SÁMUEL	Mintha a földre mutatna egy helyre.

GÁD	Láttátok? Jaj de félek!

MIND	(körbefogják) Mit?

GÁD	Ti nem láttátok azt az új csillagot az égen?

SÁMUEL	Nem látod? Még most is lehet látni.

GÁD	Jaj, végünk van! Simon, az öreg pásztor azt mondta: ez a világ végét jelenti. Siessetek összeterelni a nyájat, mert mindjárt jön a földrengés is!

SÁMUEL és DÁNIEL	Ruben bácsi, tényleg...

RUBEN	Ne ijedezzetek! Nem látjátok, hogy a csillag milyen szépen ragyog az égen? Ez nem jelent rosszat, inkább valami jót.

GÁD	Simon azt mondta...

LÉVI	Hadd már abba, ha itt a világ vége, akkor már úgyis mindegy!

SIMON	Jaj, jaj, végünk van! Ó, Isten, könyörülj rajtunk!

LÉVI	Mit sopánkodol?

SIMON	Hát nem látjátok? Ott van, ni! Mindjárt rá fog esni a földre, s minden elpusztul, minden!

SÁMUEL	Simon bácsi, hátha nem fog leesni?

SIMON	Még neked jár a szád? Ti vagytok a hibásak! Mindig mondtam, hogy egyszer megbüntet az Isten.

DÁNIEL	Hát mi nem csináltunk semmit!

SIMON	(a távolabb álló két római katonára mutat, akik nem figyelnek oda, hanem a csillagot nézik) Hát emiatt! Hogyan tudtok ilyen emberekkel szóba állni? Meg azt is láttam, hogy két idegent vittetek be a barlangba! Ki tudja, kik voltak? Ezek miatt sújt ránk, ártatlanokra is az Isten haragja.

GÁD	Én úgy félek!

RUBEN	Nincs igazad. Ezek a rómaiak is olyan emberek, mint mi.

SIMON	Mi? Még hogy olyan emberek? El kellene pusztítani mindegyiket, meg minden idegent! (megfenyegeti a rómaiakat)

LÉVI	Hogy beszélsz így? Nem is ismered ôket.

SIMON	Ha én tehetném, mindet ezzel (felemeli a botját) ütném!

CLAUDIUS	(hirtelen megfordul) Mit akartál mondani, jóember?

SIMON	Csak azt, ha valaki bántani merne titeket, nemes, kedves rómaiakat, akkor ezzel a bottal verném agyon ôket.

LONGINUS	(közelebb jön, a bojtárok vigyorognak) Igen, de ne fáradj! Van nekünk is kardunk, meg lándzsánk is.

SIMON	De titeket itt szeret mindenki. Amíg ti itt vagytok, addig mi békében élünk.

CLAUDIUS	Miért hazudol?

SIMON	Én? Én olyan boldog vagyok, ha...(hirtelen angyalok jelennek meg)

SIMON	Ugye, ugye mondtam? Jaj, végünk van! (térdre omlik) Irgalom, irgalom! (felugrik) Meneküljünk!

RUBEN	Hova menekülhetsz Isten elôl?

SIMON	Én futok! (elrohan)

(Angyalok még többen jelennek meg, énekelnek: Dicsôség mennyben az Istennek..., majd félkört alkotva megállnak a remegô pásztorok elôtt)

I. ANGYAL	Ne féljetek, pásztorok! Örömhírt hozunk nektek, és az egész világnak.

GÁD	Nem akartok minket megbüntetni?

II. ANGYAL	Mi Isten örömhírének vagyunk a hordozói. A félelem, rettegés ideje elmúlt. Isten újra atyja akar lenni a világnak.

SÁMUEL	Halljátok, mit mond?

II. ANGYAL	Az a nép, amely eddig félelemben s remegésben élt, mostantól fogva békében, boldogságban, szeretetben fog élni. Isten nem felejtette el népét s gyermekeit.

DÁNIEL	Ti valóban Istentôl, a mennyországból jösztök?

I. ANGYAL	Mi Isten trónja mellett állunk és szüntelenül szolgáljuk Ôt. Isten üzenetét hozzuk nektek: ''Ma éjszaka megszületett a világ Megváltója, akit az Atya ígért nektek. Örüljetek, mert immár tiétek a boldogság, a béke, az Isten-szeretet.''

SÁMUEL, DÁNIEL, GÁD	Hurrá, jaj, de jó!

RUBEN	Haszontalan kölykök! Nem tudtok megülni magatoknak! Úgy kiabáltok, hogy még elijesztitek innen Isten szent angyalait.

II. ANGYAL	Hagyd csak, hadd örvendjenek! Ma örülnie kell az egész földnek, minden embernek, hiszen ma született meg a világ Megváltója, a Messiás.

SÁMUEL, DÁNIEL	Hol van, hol született?

I. ANGYAL	Itt Betlehemben, Dávid városában, amint az írások elôre hirdették.

SÁMUEL, DÁNIEL	Menjünk, keressük meg!

LÉVI	Éppen ti meg mi, szegény pásztorok hiányzunk onnan! Vannak ott már nálunk sokkal elôkelôbbek, rangosabbak, okosabbak. De azért így is nagy öröm, s köszönjük a jó hírt.

SÁMUEL, DÁNIEL	Miért ne mehetnénk oda? Felvesszük a legjobb ruhánkat.

RUBEN	Hallgass már!

II. ANGYAL	Pedig mi éppen ezért jöttünk, hogy elmondjuk nektek: menjetek el a Messiás köszöntésére! Nincs nála senki. Nem is tudja senki. Ô titeket vár, szegény, de jó szívû, egyszerû, de tiszta lelkû embereket. Siessetek, ne késsetek ôt köszönteni!

GÁD	Én is veletek megyek!

SÁMUEL	Igen, de hol van a Messiás? Ki tudja, melyik palotában?

I. ANGYAL	Egy barlangistálló az Ô palotája, régi jászol az Ô trónja, a trónterme szalmával és szénával van borítva. És még ezt is tôletek kapta, mert mások semmit sem akartak neki adni.

RUBEN	(csodálkozva) Csak nem ott született a drága Megváltó? Ez nem lehet!

II. ANGYAL	De igen! A ti általatok felajánlott barlangistállóban. Ott vár titeket, siessetek!

ANGYALOK KÓRUSA	(elénekel egy megfelelô éneket) Fel, nagy örömre, ma született... vagy: Angyali glória... vagy: Messiásunk született...

DÁNIEL	(az angyalhoz) Mondd, szabad nekünk, hogy valami kis ajándékot vigyünk a Messiásnak? Nem fog érte haragudni?

SÁMUEL	(visszahúzza) Te, elment az eszed? Ô az Isten Fia! Mit tudsz te neki vinni?

I. ANGYAL	Sokat, nagyon sokat: tiszta szívetek szeretetét, imádatot, hódolatot, hitet.

DÁNIEL	De én még tudnék egy kis kenyeret, túrót, sajtot is, meg egy jó bundát.

II. ANGYAL	Ezt is elvihetitek, mert Ô ezeknek is örül. Meg mindennek, ami tiszta szívbôl fakad. (az angyalok elmennek)

CLAUDIUS	(eddig félrehúzódva, megdöbbenve, szótlanul álltak) Ó, milyen boldogok vagytok ti, a ti Istenetek valóban az egyetlen igazi Isten, aki nem csak büntetni, hanem szeretni is tud.

LONGINUS	Angyalt küld hozzátok, meghív titeket. Ha nem én látom ezt, magam sem hittem volna el soha. Még most is hevesebben ver a szívem az örömtôl.

CLAUDIUS	Na de menjünk, Longinus! Bár fájó szívvel hagylak itt titeket. Ilyen boldog még sohasem voltam, mint most.

RUBEN	Ne menjetek sehova, gyertek el ti is látni a csodát s imádni az Isten szent Fiát!

CLAUDIUS, LONGINUS	Mi, oda? Veletek?

RUBEN	Igen, hát az angyal nem meghívott titeket is? Azt mondta, Ô minden jó szívû, tiszta lelkû embert vár. És vajon nem ti segítettetek abban, hogy legalább egy barlang jusson neki? Gyertek velünk, meglátjátok, ott még szebb lesz!

LÉVI	Na, bojtárok, ne tátsátok itt a szátokat, szedjétek össze az ajándékokat, de szaporán!

SÁMUEL, DÁNIEL, GÁD	(kapkodva felkapnak egy tarisznyát) Mi már készen is vagyunk, indulhatunk!

RUBEN	Hû, ilyen hamar még soha nem készültetek el sehová.

SÁMUEL	De nem is mentünk még olyan helyre sohasem, mint most.

(mind énekelve elindulnak. Lehet énekelni a Dicsérjétek az Urat 39

1,2,3 szakaszt, vagy más éneket)

SIMON	(berohan, elámul a boldog, éneklô embereken) Hát ti még megvagytok? Isten haragja nem pusztított el titeket? Azt gondoltam, hogy... De még ilyet!...

RUBEN	Látod, hogy mind megvagyunk, és még ráadásul nagyon boldogok is vagyunk.

SIMON	De hova indultok így feltarisznyázva?

SÁMUEL	Megyünk a Messiást köszönteni.

SIMON	Amint látom, nem ti mentek, hanem az eszetek ment el! Messiást köszönteni...

DÁNIEL	Igen, mert ma éjszaka megszületett a Messiás, s minket meghívott magához.

SIMON	Mit beszélnek ezek a kölykök itt összevissza?

RUBEN	Igen, Simon, akármilyen furcsán is hangzik, igazuk van.

SIMON	Neked is elment az eszed? Mind be vagytok csavarodva.

LÉVI	Ne csodálkozz, Simon! Mi sem hittük el, de Isten angyalai éppen ezért jöttek el hozzánk, hogy elmondják nekünk az örömhírt, és azt, hogy a Messiás vár minket.

SIMON	(nevetve) Ha-ha-ha... Éppen ilyen bugyuta pásztorokat, mint ti! Még ha engem hívott volna! De éppen titeket? Ha-ha-ha! Ilyen jól már rég nem nevettem.

RUBEN	Ne nevess, mert ha nem szaladsz el, akkor téged is meghívtak volna, úgy, amint meghívták a római katonákat is.

SIMON	Ôket is? (nevet) Most már értek akkor mindent! Ha-ha-ha! S nekem nem mondanátok meg, hogy melyik elôkelô házban, palotában született? Ha-ha-ha...

SÁMUEL	Nem palotában, hanem itt az egyik üres barlangban.

SIMON	(nevetve) Ha-ha-ha... a Messiás egy barlangban... Talán csak nem egy jászolban? Nagyon koldus lehet ez a Messiás, ha többre nem tellett neki, ha-ha-ha...

LÉVI	Miért csúfolódol ezen? Ha nem hiszed, akkor legalább ne csúfold azokat, akik hisznek!

SIMON	Hiszem, ha-ha-ha, hogyne hinném, hogy mind egy kicsit (s mutatja a kezével) hogy bezavarodtatok. De Gád, te nem mész sehova, itt maradsz, neked én parancsolok!

GÁD	Tessék elengedni, én is akarok menni, akarom látni a Messiást!

SIMON	Majd adok én neked koldus Messiást! Kiverem én a fejedbôl ezt a bolondságot. (megragadja a gyereket, az kapaszkodik) Micsoda, nem fogadsz szót? (felemeli a botot, hogy rásújtson)

CLAUDIUS	(megfogja a botot) Állj, ne próbáld megütni, mert akkor...

LONGINUS	A gyerek velünk jön, és te is jobban tennéd, ha nem gúnyolódnál, ha nem hinnél. Menjünk!

(Énekelve elmennek. Lehet énekelni: Dicsérjétek az Urat 29 v. 30)

SIMON	(nevetve) Ha-ha-ha... a bolondok! Még hogy megszületett a Messiás, és hogy éppen ôket hívta, ha-ha-ha, még ha engem hívott volna, az más... de ezeket a rongyos pásztorokat... milyen bolond is ez a világ, ha-ha-ha. (hirtelen felnéz) De ni, a csillag még ott van! S pontosan a barlang felett ragyog! Ah! (legyint egyet) Csak jöjjön haza Gád, majd megtanítom én... (elmegy nevetve)

II. SZÍN

Középen a szembenlevô oldalon áll egy jászol, benne egy nagyobb baba. Jobbról-balról szûz Mária meg szent József, amint áhítattal nézik a jászolt, vagy ha nincs jászol, akkor Mária fogja kezében a bepólyált babát. Angyalok tetszés szerint lerendezve. A két fôangyal (akik már szerepeltek) a jászol közelében térdelnek. Közben halkan szól az ének (vagy az angyalok énekelnek, vagy a gyermekek a padból vagy magnóról. Például ilyesmi: Csendes éj... vagy Dicsérjétek az Urat 40-es kánonban énekelve, vagy a Cant: Fenyôgallyas kis Jézuska, vagy bármelyik csendes, halk karácsonyi ének...

MÁRIA	Ó, József, milyen szép és boldog a mai éjszaka! Csend, béke mindenütt...

JÓZSEF	Igen. Hiszen az Isten szállt le a földre. Kár, hogy az emberek nem is tudják, hogy mától fogva ôk milyen boldogok...

MÁRIA	Ne aggódj, József, mert biztos, hogy meg fogják tudni az örömhírt, és akkor eljönnek imádni Ôt.

JÓZSEF	Én mégis úgy érzem, hogy sokan nem fogják elfogadni, hogy ez a jászolban fekvô kis Gyermek az ígért és várt Megváltó...

MÁRIA	Nem baj az, József. Nézd, itt vannak az angyalok meg mi is. Imádjuk, szeressük mi Ôt azok helyett is akik nem hisznek benne, akik nem szeretik Ôt.

ANGYALOK	(Dicsérjétek az Urat 47 éneket) A szép szûz Mária szent Fiának, imígyen énekel kis Jézusnak:

MÁRIA	(folytatja egyedül) Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak, aludj, aludj! (énekelheti a többi szakaszt egyedül, s az ismétlésnél: ''örömest ringatlak...'' az angyalok egész halkan zümmögnek)

JÓZSEF	Mintha emberek közeledtét, érkezését hallanám. Csak nem tudta meg a világ az örömhírt, s jönnek neki hódolni?

MÁRIA	József, Isten mindent megtehet. Felírhatja az égre, ha akarja... megsúghatja az emberek szívébe, ha neki úgy tetszik... vagy éppen elküldheti angyalát, hogy megtudják a nagy örömöt.

JÓZSEF	Kimegyek megnézni, honnan jön a zaj. (elmegy)

JÓZSEF	(visszajön) Egyszerû pásztorok járnak erre, bizonyára a nyájat ôrzik. De két római katona is van velük. Úgy féltelek téged, meg a gyermeket...

MÁRIA	József, aki az Istent szereti és szolgálja, annak nem szabad félni. Én most is csak azt mondom, amit akkor az angyalnak mondtam: Íme az Úr szolgáló leánya, legyen nekem a Te akaratod szerint. Erre a Gyermekre pedig nem mi vigyázunk, hanem az Isten...

JÓZSEF	Milyen nagy és erôt adó a te hited...

MÁRIA	Hogyne tudnék hinni abban az Istenben, aki úgy tud szeretni minket, hogy kis gyermek lesz értünk. Nézz, József, a jászolba: és látni fogod, hogy mennyire szeret minket az a mennyei Atya.

JÓZSEF	Köszönöm neked, Mária. Te mindig felemelsz, megerôsítettél... milyen jó melletted lennem!

SÁMUEL	(benéz, elcsodálkozik s kikiált) Tényleg itt van! Ó, de gyönyörû! Gyertek gyorsan!

DÁNIEL	(beszalad) Jaj, de szép! S az angyalok is itt vannak.

RUBEN	Csak jár a szátok, ordítoztok, mindjárt felköltitek a kis Jézust. De köszönni majd a gubám ujja fog. Mondhatom, rendes bojtárok vagytok!

SÁMUEL	Ruben bácsi, hogy kell a mennyországban köszönni? Ezt nem tetszett még megmondani...

RUBEN	(megvakarja a fejét) Azt én sem tudom. De itt így kell, ni! (odamegy a jászol elé, letérdel, leveszi a kucsmáját) Légy üdvözölve itt nálunk, drága kis Messiásunk!

LÉVI	De ne feledkezzünk meg e drága gyermek édesanyjáról sem: Légy áldva, ó legszentebb anya, ki nekünk ma az Isten fiát adtad!

RUBEN	S légy köszöntve te áldott férfi, ki e drága kincsek ôre, oltalmazója vagy!

GÁD	Ruben bácsi, hova tegyük az ajándékokat?

RUBEN	Add oda a kis Jézus édesanyjának!

GÁD	Ó, te jóságos néni! Mi csak szegény pásztorok vagyunk. Sok, nagy ajándékot ezért nem hozhatunk. De amink van, azt tiszta szívbôl adjuk.

MÁRIA	Köszönöm a kis Jézus nevében. Ô nagyon örül a ti ajándékotoknak, mert tiszta szívetek, drága kincs ez.

(Bojtárok oda teszik az ajándékokat, a katonák távolabb állnak idegenül.)

MÁRIA	Jertek közelebb, jó emberek...

CLAUDIUS	Ó, te drága anya, mi nem vagyunk méltók erre a szent helyre be se lépni... Mi tisztátalanok, bûnösök, pogányok vagyunk...

MÁRIA	Ez a gyermek minden ember Megváltója... Ô nem nézi a nyelveket, nemzeteket, hanem csak a szíveket.

LONGINUS	De sajnos a mi szívünkhöz sok bûn, vér, rablás tapad.

MÁRIA	Látjátok, Ô éppen ezért jön, hogy a szíveket ezektôl a bûnöktôl, bilincsektôl megszabadítsa. Ô nem egy nép, hanem a bûnösök szabadítója lesz. Ahogyan a próféták megjövendölték: Benne nyernek szabadulást a rabok.

CLAUDIUS	Jó vagy... nagyon jó vagy, drága anya...

LONGINUS	(elôre megy s térdet hajt a jászol elôtt) Róma s az egész Birodalom nevében hajtom meg térdemet elôtted, drága gyermek!

CLAUDIUS	(mellé térdel) Én meg minden bûnös ember nevében térdelek le, s köszönöm meg, hogy eljöttél megváltásunkra.

SÁMUEL	(súg valamit Rubennek)

RUBEN	Ne nekem mondd, hanem kérdezd meg az édesanyját!

SÁMUEL	Szabad egy éneket elénekelnünk a kis Jézusnak?

MÁRIA	Miért ne? Bizonyára nagyon fog örülni.

DÁNIEL	Énekeljük el ezt ni: A kis Jézus megszületett...

MIND	(lehet hangszeres kísérettel, szólamra is) A kis Jézus megszületett...

CLAUDIUS	Mi sajnos semmi ajándékot nem tudunk neked adni, ó isteni Gyermek! Fogadd el azt az ígéretünket, hogy soha többet senkivel szemben nem leszünk igazságtalanok, s érted, ahol lehet, segíteni fogunk másoknak.

MÁRIA	Higgyétek el, ti a hozzátok hasonló emberek adják a legnagyobb ajándékot az Istennek.

LONGINUS	Sajnos mennünk kell: de szívünk örökre a tiéd marad, drága Megváltónk... (elmennek)

RUBEN	Nekünk is mennünk kell, mert vár a munka, de nemsokára visszatérünk még ide.

SIMON	(kintrôl hallszik a hangja) Merre vagy, te tekergô bojtár? Majd adok én neked nem engedelmeskedni! Azt hiszed, nem tudom, hogy ide bújtál, ebbe a rozoga barlangba? Megkaplak...(belép) s kitekerem a nyakad! De mi van itt? Mi ez a fény?

RUBEN	Itt van Ô...

SIMON	Ô... a Messiás... tényleg nem mese... (fejéhez kap) Ó, én nagy szamár! Most már elkéstem. Miért is voltam olyan buta... (sírni kezd, arcát kezébe temetve)

GÁD	Ne tessék sírni! A kis Jézus a római katonákat se zavarta el, pedig azok...

SIMON	Azok is jobbak voltak, mint én, mert hittek, csak én voltam az a szamár, aki nem akart látni meg hallani...

MÁRIA	Ne szomorkodj, jó ember! Ô reád is várt, téged is szeret s neked is szívesen megbocsájt. Térdelj csak szent trónja elé, s megszabadulsz minden terhedtôl.

SIMON	Segítsetek nekem elénekelni szívem nagy terhét, hogy bocsánatot nyerjek.

MIND	(éneklik Dicsérjétek az Urat 12/1.2.3. szakaszt, vagy más bûnbánati éneket. Majd lassan elmennek.)

III. SZÍN

MÁRIA	Látod, József, milyen csodálatos új világ kezdôdik ma.

JÓZSEF	Igen. Ha Isten velünk van, akkor szebb, boldogabb s könnyebb minden. S ezentúl ez így lesz mindig.

MÁRIA	Nem tudom, József... De úgy érzem, hogy ennek a Gyermeknek még sokat kell azért szenvednie, hogy így legyen. De az biztos, hogy egyszer így lesz...

SÁRA	Itt kell legyenek valamelyik barlangban, ha meg nem fagytak szegények ebben a hideg szélben.

RUTH	Ebben a sötétben nem találjuk meg ôket.

MAGDOLNA	(még mindig kintrôl) Itt látszik valami fény, benézek hátha itt vannak. (belép, elmosolyodik, visszafordul) Gyertek be. Ó, mi van itt...

(belépnek batyuval: Sára, Anna, Ruth, Eszter)

ESZTER	Jaj, de gyönyörû gyermek!

MAGDOLNA	Milyen szép a szeme, arca, haja...

RUTH	Milyen édesen mosolyog!

MAGDOLNA	Saul küldött minket, hogy talán segítenünk kell itt valamit...

SÁRA	Nem látod, vannak itt nálunk különb segítôk. S milyen béke, nyugalom, áhítat van itt...

ESZTER	Úgy érzem magam, mint a mennyországban... Ó, drága édesanya, megengeded, hogy megnézzük a gyermeket?

MÁRIA	Miért ne? Hiszen a tiétek... Isten nektek adta... Ô értetek jött el e világra.

RUTH	Ne haragudj, ha azt mondom, ezt nem értem. Hát nem a te gyermeked Ô?

MÁRIA	Ô az enyém, de nem csak az enyém. Ô Isten Fia is, aki csak tôlem... de hagyjuk ezt. Ô gyermekem, de ugyanakkor Uram is... tôlem született, de Ô az én Teremtôm is... Gyermekem, akit én is imádok...

ESZTER	Csak talán nem ô a...?

MÁRIA	Igen, ne félj kimondani: Ô a Messiás, akinek el kell jönnie... akit olyan régen várunk... aki majd megvált minket bûneinktôl.

MIND	(körültérdelik a jászolt) Ô a Messiás... az Isten szent Fia...

SÁRA	Ki hitte volna, hogy mi megérjük ezt a szent pillanatot? Mi látjuk a Messiást...

MAGDOLNA	Mindig hallottam az írásokból, hogy el fog jönni a Messiás... De a papok mindig azt mondták, hogy hatalmas lesz... uralkodni fog... büntetni... mindenkit le fog gyôzni... azt sohasem mondták, hogy ilyen jóságos, szeretetre méltó lesz.

ESZTER	Én mindig sejtettem, hogy ha Ô eljön, akkor minden másként lesz... De nem érzitek, amit én érzek itt a jászol mellett, hogy nekünk is meg kell változnunk?

RUTH	Igazad van. Ha az Isten így tud szeretni, akkor nekünk is jobban kellene szeretnünk...

ANNA	Édesanyám, én ezentúl mindig jó leszek. Mindent meg fogok tenni, amit parancsolsz.

SÁRA	Ó, Anna, mostantól fogva nem csak neked, mindenkinek jobbnak kell lennie. S jobbak is leszünk.

MÁRIA	Látod, József, már megkezdte a Messiás megváltani, átalakítani a világot. Milyen csodálatos, szép lesz az a világ, ahol Ô fog ragyogni... az Ô tanítása fog uralkodni. Milyen boldogok lesznek ott az emberek...

MAGDOLNA	Ó, drága édesanya, megengeded, hogy valami kis ajándékkal kedveskedjünk a drága Jézusnak?

MÁRIA	Ó, szeressétek Ôt nagyon s halmozzátok el mindig szívetek legszentebb s legtisztább szeretetével!

RUTH	Ezt a takarót hoztuk el neki, hogy ne fázzon, ne érezze a szalma keménységét.

MÁRIA	(kiveszi ölébe a gyermeket, leül egy lócára, az asszonyok melléje ülnek. Anna a lába elé, József meg áll a hátánál, s az angyalok félkörben állnak)

Jó asszonyok, segítsetek elringatnom, elaltatnom isteni gyermekemet... (Dicsérjétek az Urat 46.)

SÁRA	(vagy egy másik) Midôn a szûz magzatát, sirdogáló kis Fiát, el akarja altatni, így énekel ô neki:

MÁRIA	Ó, napfény, ó, élet, ó, édes Jézus, ó, édes Jézus...

MIND	(megismétlik) Ó, napfény, ó, élet...

MÁRIA	Napom édes szép fénye...

MIND	Ó, napfény, ó, élet... (és így tovább a többi szakaszt)

MÁRIA	(a jászolba teszi a babát s közben énekli az utolsó szakaszt) Mihelyt kedved megértik, éneküket rákezdik. Aludj, kisded, ó aludj, jászolkádban csak aludj...

MIND	(Mária újra közibük ül) Ó, napfény, ó, élet...

MÁRIA	Látjátok, ezentúl így fogjuk együtt vigyázni, hallgatni, szeretni, szolgálni az Úr Jézust...

MAGDOLNA	Ó, mi nem vagyunk méltók veled együtt, drága Anya...

MÁRIA	Ó, én nem vagyok más, csak az Úr szolgáló leánya, aki abban is szolgálni akar, hogy segítse az embereket Jézust szeretni.

RUTH	Megengednéd, hogy úgy nagyon halkan elénekeljünk isteni gyermekednek egy éneket?

MÁRIA	Ó, miért ne?

SÁRA	Énekeljük el azt, hogy: Ó, Jézus szüzen született... (Dicsérjétek az Urat 38. vagy akármelyik szép karácsonyi éneket vagy kettôt is)

(Lassan csendben átalakul a szín... visszatér az elsô, a pásztorokkal)

IV. SZÍN

(Ruben, Lévi, Sámuel, Dániel, Anna kint a tûz mellett)

RUBEN	Na, hittétek volna valaha, hogy ilyen szép élet lesz itt Betlehemben, kint a legelôn?

LÉVI	Azt hiszem, a mennyország sem lesz szebb. Mindennap látjuk a drága Messiást... hallgatjuk az édesanyja szép énekét...

SÁMUEL	S mi visszük Neki a tejet. S olyan édesen mosolyog...

DÁNIEL	Meg mi vigyázunk rá, hogy senki se bántsa.

ANNA	De ki akarná Ôt bántani?

RUBEN	Látjátok, még Simon is, hogy megváltozott. Nem veszekedik már... mindig köszön, mosolyog. S naponta többször is elmegy a barlangba.

SÁMUEL	A tegnap is láttam, amint új ajtót csináltatott, hogy meg ne fázzon a gyermek.

DÁNIEL	Saul bácsi is ott van minden nap. Józseffel mindig egyezkedik, hogy hagyják már ott a barlangot, s költözzenek az ô házába. De Simon bácsi mindig erôsködik, hogy akkor már ott van az ô háza: az szebb, nagyobb is. Ha kell, ô oda adja az egészet neki. Ott József még mûhelyt is nyithat. Itt maradhat Betlehemben.

SÁMUEL	Akkor én beállok hozzá inasnak.

RUBEN	Teringette kölyke! Itthagynád a nyájat s inkább elmennél ácsnak?

SÁMUEL	Csak azért, hogy ott lehessek a kis Jézus mellett...

LÉVI	Igazatok van. Én is úgy tennék, ha nem lennék már ilyen öreg.

ANNA	Én meg vinnék nektek minden nap ennivalót, hogy lássam Ôt.

SAUL	Jó, hogy itt vagytok! De nagyon siettem!

MIND	Mi van?

SAUL	Valami nem tetszik nekem... kinn vagyok a nyájjal a dombtetôn, látom, hogy Jeruzsálem felôl katonák közelednek. De minden trombita meg zaj nélkül... csendben, mint a róka. Ezek valami rosszban sántikálnak.

RUBEN	De hát nincs semmi baj Betlehemben.

SAUL	De tudjátok, hogy mi a legfélelmetesebb? Hogy csak egy-két római katona van köztük. A többi Heródes katonája. S az a rókaképû, mindenre kész Malkus vezeti...

RUBEN	Csak nem tudta meg Heródes...

(berohan Simon, Longinus, Claudius, Gád)

SIMON	Ruben, jó emberek, nagy baj van! Meg akarják ölni a Messiást!

MIND	Mit akarnak?

CLAUDIUS	Heródes megtudta, hogy az új király megszületett, s most dühöng, hogy megöli. Elküldte katonáit Betlehembe.

LONGINUS	Mi önként jelentkeztünk... de csak azért, hogy valahogy nektek hírt hozzunk. Míg a csapat kerüli a dombot, mi átvágtunk az erdôn.

CLAUDIUS	De gyorsan cselekedni kell!

SAUL	Rejtsük el ôket Betlehemben...

CLAUDIUS	Nem lehet. Heródes parancsa így szól: az egész városban minden két éven aluli gyermeket meg kell ölni.

LÉVI	Akkor hozzátok ide ki a mezôre, az erdôben majd eldugjuk...

SIMON	Harcolni fogok! Ha kell, az életem árán is, de megmentem!

DÁNIEL, SÁMUEL	Simon bácsi, itt vagyunk mi is. Mi is harcolni fogunk.

RUBEN	Ez szép tôletek... de ezzel nem sokra megyünk. A kis Jézust meg kell menteni, nem érte vagy vele meghalni. Ez nem sokat segít. Abban kell segíteni, hogy Ô életben maradjon. Siessetek a barlanghoz, hozzátok ide ôket. Majd elrejtjük mi úgy... meg ott, ahol Heródes egész pereputtya nem talál rá. Anna, te meg szaladj Betlehembe: mondd, hogy dugják el a gyerekeket!

SÁMUEL	Ruben bácsi...

RUBEN	Nyugalom, fiam, dugtam én már itt a pusztán sok embert.

(Simon, Saul, katonák megérkeznek, mosolygó arccal)

MIND	Mi van? Elkéstetek?

SIMON	Nem. Heródes késett el...

MIND	Hogyan?

CLAUDIUS	A barlang már üres... Ôk meg már messze járnak.

LÉVI	Ezt nem értem.

LONGINUS	Egy angyal mondta nekünk, hogy József, miután az Isten figyelmeztette ôt egy angyal által, még éjszaka felkelt, a Gyermeket és anyját felültette egy szamárra, s elment. Senki sem tudja, hová...

SIMON	S az én örömöm azért olyan nagy, mert az a szamár az enyém volt, és egész Betlehemben az volt a legjobb s leggyorsabb szamár. Azt nem éri utol senki.

RUBEN	Hála Istennek, hogy megmenekültek! (nagyot sóhajt)

CLAUDIUS	Miért vagy szomorú? Örülnünk kell...

RUBEN	Igen... igen... én örülök is nagyon, de azért mégis fáj, hogy elment, s azt se tudjuk, hová... mert elmennék én oda is utána... De így ha meg is menekült, mi elvesztettük Ôt örökre...

SIMON, SAUL Nem vesztettük el...

MIND	Hát hogy nem?

SIMON	Úgy, hogy azt mondta az angyal: nemsokára vissza fog jönni, s akkor már nem csak mi, hanem az egész Izrael, sôt, az egész világ fogja ismerni, szeretni s követni.

SAUL	Ne félj, akkor majd meghalljuk, hogy hol jár, s utána megyünk.

SÁMUEL, DÁNIEL	S mi is mehetünk?

LÉVI	Teringette bojtárja! Hát persze! Hát még most sem értitek? Ô azért született meg, azért lett ember, hogy minket tanítson, szeressen, tehát hogy mi Ôt mindig s mindenhova meg mindenben kövessük! Értitek már? Az lesz a szép, meg igazi karácsony!

MIND	(átölelik egymást) Mi meg mind együtt követni fogjuk Ôt!

(Záróakkord: szent József, szûz Mária körül feláll az egész szereplô gárda s elénekelnek egy záróéneket, lehetôleg olyat, melyet a közönség is tud!)

VÉGE


A napkeleti bölcsek

(Misztériumjáték két felvonásban)

Szereplôk:

HERÓDES	(nem annyira véreskezû zsarnok,

mint inkább fölényes Übermensch,

akit csak vad haragjában hagy el fölénye)

HÁROM NAPKELETI BÖLCS (elôkelôen öltözve, de nem koronásan)

TISZT

KÉT VAGY TÖBB ALABÁRDOS

KÉT KÜRTÖS

KÉT TEREMÔR

KÉT PAP

Kívülrôl olykor gyermek és nôi hangok,

esetleg tevenyerítés, és az intézkedô ôrök lármája.

ELSÔ FELVONÁS

Szín: Heródes király trónterme. Ha templomban adják elô, elég egy egyszerû fal,

két ólomkeretes ablakkal. A két ablak között a trón.

1.

1. TEREMÔR	Jelentettem már a királynak,

Hogy itt miféle népek járnak.

2. TEREMÔR	Hogyha a fáma jós susog,

Napkeletrôl jött mágusok.

1. ÔR	Ámbár mindenki mást kotyog,

Tán királyok, tán táltosok.

2. ÔR	Hát a királynak tudni kell.

Ôt minden ilyen érdekel.

2.

(Kintrôl rivalgás hallatszik. Nôi és gyermekhangok. Az egyik teremôr félig kinyitja az ablakot, így a zaj behallatszik.)

NÔI HANG	No né, hát ilyent meg ki látott?

Mibe, hogy ezek nagy királyok?

1. GYERMEK	Ni, micsoda szörnyû egy állat.

Tán ezt nevezik elefántnak.

2. GYERMEK	Hú, de mekkora az ormánya!

Nem volna jó, ha szájon vágna.

1. GYERMEK	Ni, ennek meg két púpja van,

És a kantárja színarany.

2. GYERMEK	Nini, az ott meg fekete,

Nem mosakodott meg hat hete.

1. TEREMÔR	(bentrôl kikiált)

Mentek innen, csajvadék népség!

Nézd csak! Még majdnem széjjeltépnék!

NÔI HANG	(kintrôl)

Ide mennek, lám, a királyhoz.

Az Heródes lesz, a komájok.

ÔR	(kintrôl)

Ha még tovább is jár a szátok,

Közétek vetem ezt a bárdot.

Méltóztassanak, nagyurak.

Félre, kíváncsi, kandi nôk,

Hisz elálljátok az utat.

Rendet tarunk mi némiképp.

1. TEREMÔR	(benn)

Erre tartanak, csakugyan.

(ablakot becsukja)

2. TEREMÔR	Persze, hiszen szigorúan

Így hagyta meg ezt a király,

S jaj, aki néki ellenáll.

3.

(Két udvarnagy bevezeti a bölcseket)

1. UDVARNAGY	Méltóztassanak, uraim.

Nem tudom ugyan, mi a cím,

Mely illeti nagyságtokat.

2. UDVARNAGY	De látni, hogy elôkelôk.

(Elhelyezkednek. Udvarnagyok a trón mellett jobbról-balról, a bölcsek mögöttük.)

GÁSPÁR	Tisztelgünk a király elôtt,

Hiszen az ô földjére léptünk.

MENYHÉRT	No meg üzent is éppen értünk.

BOLDIZSÁR	Az illemre én is vigyázok.

GÁSPÁR	Tudósok volnánk, csillagászok.

MENYHÉRT	(átszellemülten)

Ki a tudás vágyától égve

Sokat néz a csillagos égre,

Higgyétek el, tele lesz vággyal,

Föld-nem-sejtette boldogsággal.

Valami nagyot, szentet áhít.

GÁSPÁR	Nos, és ez hozott épp idáig.

BOLDIZSÁR	Mert a csillagok vallanak.

Ó, mindenik egy-egy ajak,

Mely égi titkokat susog.

S akik nem hallják, koldusok.

1. UDVARNAGY	Ugyan, ugyan három királyok,

Vagy kik vagytok, nem is tudom.

Én lábammal a földön állok,

Balgák, kik az eget lesik.

2. UDVARNAGY	Ki az égre néz, sárba esik.

1. UDVARNAGY	Hehehe, így van. De reméljük,

Nem sértjük meg rangos személyük.

GÁSPÁR	Erre nem is kell tán felelnünk.

Csak más a szemünk, más a lelkünk.

MENYHÉRT	Mi eljöttünk, mert jönnünk kellett.

1. UDVARNAGY	Itt a királyi trónus mellett

Álljatok föl, itt ez a móres!

Vigyázzunk, már jön nagy Heródes.

4.

(Kürtszó. Bevonul Heródes kíséretével: elöl egy tiszt, mögötte két alabárdos, lehetnek az elôbbi teremôrök is, akik kimentek az udvarnagyok bevonulásakor. Jön egy pap, tekerccsel a kezében.)

1. UDVARNAGY	Üdvözlégy, fölséges király!

(mély hódolattal)

Néped elôtted térden áll.

HERÓDES	(elhelyezkedik)

El is várom, hogy meghódoljatok,

Ti, palotában nyüzsgô kukacok.

Kik élôsködtök királyi kegyen,

Mind, mint a légy, falánk és szemtelen.

(Udvarnagyok közelednének, hogy földre essenek)

Ezegyszer most a lábcsók elmarad,

Elôkelô vendégeink miatt.

Kik vagytok ti, nyájas idegenek,

Kik elbûvöltök sok kandi szemet,

Úgy, hogy rólatok beszél most a város,

S népszerûségtek enyémmel határos.

Föllépéstek, látom, elôkelô.

Ne féljetek hát, lépjetek elô!

(Bölcsek elôlépnek, háromszor meghajolnak)

GÁSPÁR	Szolgálatodra, mágusok vagyunk.

Az ég jelei között kutatunk.

Mindegyikünk a mirhás Perzsia,

A tömjént termô aranyhon fia.

MENYHÉRT	Éjszakákon, míg mások alszanak,

Mi úgy fekszünk a homokban hanyatt,

Csak bámuljuk a ködös Tejutat,

És elkérdezzük, melyik mit mutat.

BOLDIZSÁR	Minket az égbolt bûvöl, delejez,

És azt firtatjuk, melyik mit jelez.

Áhítva lessük, hogy a mély azúr

Mögül mit is közöl velünk az Úr.

HERÓDES	(legyint)

Szép, szép, de nálunk szükség erre nincsen,

Mert zsidóhonban én vagyok az Isten.

S most rátok vetem kegyelmemnek fényét,

Mondjátok el, utatok célját, végét.

GÁSPÁR	Nos, jött egy éj, nem párás, nem ködös,

S föltûnt az égen egy szép üstökös,

Nagy csóváját földünkre terítette.

MENYHÉRT	Mi csak néztünk ama fény-fergetegbe,

Úgy vakította pislogó szemünk.

BOLDIZSÁR	Ó, mily hatalmas, nagy vagy, Istenünk!

GÁSPÁR	Aludtak akkor vackukban a népek,

Csak mi láthattuk ezt a csodaszépet.

BOLDIZSÁR	S akkor szívünkben is fény gyulladott,

S az szebben beszélt, mint a csillagok.

Elménkben szent lôn már a bizonyosság,

Hogy a fénykévék épp Ôt nyilatkozzák,

Akirôl szólt a ti szent könyvetek.

GÁSPÁR	A Messiás tehát megszületett.

HERÓDES	A mi szent könyvünk? A szent Biblia?

Amit beszéltek, merô szófia.

GÁSPÁR	(mélyen meghajolva)

Megkövetem király fölségedet,

De a Messiás már megszületett.

A nagy Király, a szent Immánuel,

Kit ôsidôktôl áhít Izrael.

HERÓDES	(némi gúnnyal)

Hm. Ezt mondta a ti csillagtok?

GÁSPÁR	Meg amit Isten hozzá suttogott.

HERÓDES	(fölénnyel)

Ugyan mire jók az ilyen sugalmak?

Ilyet az ember azonnal elaltat.

Csak ami kézzel megmarkolható,

Csak azt mondja el a Mindenható.

És hogy a csillagról szólt a Biblia?

Arról népemnek kéne tudnia.

GÁSPÁR	Nekünk eszünkbe jutott ez a szó,

Melyet egy helyt mond a Sugalmazó,

Mikor szólott a prófétátok, Bálám,

S az Úr igéje tört elô a száján.

HERÓDES	Szavamra! Ti megszégyeníttek minket.

Így ismeritek a mi könyveinket?

No, és mit mondott ama híres Bálám?

GÁSPÁR	Hogy vezetô sarjad egykor Jákób fáján,

És Izraelben fényes csillag támad...

PAP	(közbevág, tudákosan)

De azt is mondta, emlékszem szavára,

Hogy az nem most lesz, csak egyszer, sokára.

HERÓDES	Nem vagyok tudós. Azonban bocsánat,

Ha jól értem... (észbekap) No, de egy király

Ilyen vitának úgy fölötte áll.

(igen kegyesen)

Ti tehát otthon csillagot lestek,

És országunkban új királyt kerestek.

BOLDIZSÁR	Ôt kerestük, hév délben, éjszakában,

Kis kunyhóban, királyi palotában,

Erdôn-mezôn, a csillag volt vezérünk,

S úgy örülünk, hogy végre ideértünk.

GÁSPÁR	Mert mindenkoron áhítjuk az Égit,

S ha nem hallhatjuk lángoló igéit,

Hát legalább kicsiségében lássuk,

És itt keressük, hol keresnôk másutt?

MENYHÉRT	Hol is keresnôk, hogyha nem tenálad?

Hisz ide hoznak mind az égi szálak.

BOLDIZSÁR	Csillag kigyúlt, és csillag kialudt.

Kísértetes homályban vitt az út,

De a malaszt és ama szent ige

Fényt szórt a puszta ösvényeire.

(Heródes nagyokat ásít, tüntetôleg)

S elindultunk, vakmerô utasok,

Szívünkben vágy, szemünkben csillagok...

S a Biblia zengô igéivel

Édesedett bennünk az égi jel.

GÁSPÁR	S a bizonyság: hogy megszületett,

S megleljük majd az égi kisdedet,

Kinek lelke már messzirôl sugalmaz...

HERÓDES	Ömlengéstek egy kissé már unalmas.

Hát röviden. Azt nem mondta meg

Szent könyvetek, hogy merre született?

Lám, a tudástok akkor hát hiányos.

Sok a próféta, de ez most nem számos.

Valamelyikük megmondotta tán,

Hogy az égtájnak melyik hajlatán

Születik meg a fölséges ''utód''?

Jöjjenek hát papok, írástudók,

Hisz már magam is kíváncsi vagyok,

Mért nem mondták meg ezt a csillagok?

Küldjétek ide a bölcs Szádokot,

Vagy valamelyik híres szónokot.

PAP	(mély meghajlással elôlép)

Uram, király, nem kell itt messze menni,

Ez a kérdés írástudónak semmi,

Okfejtésem nem lesz nyakatekert,

Íme, itt van nálam a könyvtekercs

Prófétáinknak jóslataival,

Közülük nem egy éppen róla vall.

Meg is írta a jeles Mikeás,

Hogy hol születik meg a Messiás.

GÁSPÁR	Ez az. Izgulok. Mondd meg hát hamar,

Hisz e vágy minket oly régtôl zavar,

Hogy elôtte meghajthassuk a térdünk,

Ha nem is oldja meg sok-sok miértünk.

HERÓDES	(fölélénkülve)

Mindjárt megtudod, hol leled királyod.

Nos, öreg pap, szedd elô tudományod.

PAP	(rövidlátóan egy pontra bök)

Mikeás mondja... itt, eme helyen,

Hogy azért boldog a kis Betlehem,

Mert ôbenne születik a vezér,

Kinek hatalma föld végéig ér.

GÁSPÁR	Ó, Istenünk fölséges malasztja,

Hogy övéit hiába nem szalasztja.

BOLDIZSÁR	Ó, Istenünknek drága nagy kegyelme,

Hogy eltalál hozzá az igaz elme.

MENYHÉRT	S míg másoknak hallgattak a jelek,

Nekünk a fény a lelkünk fénye lett.

HERÓDES	(udvaroncaival cinkosan összekacsintva)

No, lássátok, most már csak egy-két mérföld,

Odaértek és célotok bétölt.

S ha megleltétek a kisdedet,

Kérlek, hogy hozzám visszajöjjetek.

Hadd mehessek és én is hadd imádjam,

Hiszen hozzá vonz minden, minden vágyam.

Hát induljatok, kedves jövevények,

Éltessenek a legtisztább remények.

(búcsút int)

BÖLCSEK	Hódolat néked, tisztelet és hála,

Te, országodnak legdicsôbb királya.

(mély meghajlással el)

5.

HERÓDES	Ki látott még három ilyen fantasztát?

A fél világot balgán beutazzák,

Mert csillaguk azt mondja: Messiás.

Csóvás csillag volt, hunyt fény, semmi más.

1. UDVARNAGY	Hát nem is bölcsek, az kilátszik.

2. UDVARNAGY	Én is úgy érzem, hogy rege,

Amit hajszolnak, és hiányzik

Eszüknek egyik kereke.

1. UDVARNAGY	Én sem láttam még három ilyen zöldet!

6.

(Kinn hangok)

SOKAN	Itt jönnek, ni, a napkeleti bölcsek!

STENTORI HANG	Éljen a három csillaglátó táltos!

NÔI HANG	Az örömük az örömünkké vált most.

MÁS HANG	Ôk rátaláltak az új, jobb királyra!

HANGOK	Vivát, dicsôség! Áldás szálljon rája!

STENTORI HANG	Éljen a zsidóhon újszülött királya!

Éljen, dicsôség! Áldás szálljon rája!

NÉP	(ütemesen)

Éljen zsidóhon újszülött királya!

7.

HERÓDES	Mi az? Mit zúg ott kinn a tömeg?

1. UDVARNAGY	Az okoz néki éppen örömet,

Hogy áldhat téged, hatalmas király.

2. UDVARNAGY	S minden áldása szent fejedre száll.

NÉP	(kinn, megérthetôbben, ütemesen)

Éljen zsidóhon újszülött királya!

Éljen, dicsôség, áldás szálljon rája!

HERÓDES	(fölényét vesztve, vak dühvel)

S ti még itt álltok? Hol az eszetek?

Hát miért tartlak, kutyák, titeket?

Lóduljatok karddal és kelevézzel,

S verjétek e gaz népet szerte széjjel!

Fojtsátok ezt a durva lármát vérbe,

Kényszerítsetek minden lábat térdre!

(ôrjöngve)

Vért akarok látni: vért akarok!

Vér mossa le csak a gyalázatot.

(tiszt, alabárdosok, ôrök el, kintrôl hangok)

KATONÁK	Rajta! Üsd, verd! Kotródtok menten félre!

HANGOK A NÉPBÔL	Ó, jaj, talált, csorog a fejem vére!

KATONÁK	Nesze neked, hálátlan csôcselék!

HANGOK A NÉPBÔL	Jaj, eltipornak! Istenem! Elég...

(a zaj lassan halkul, Heródes visszarogy trónjára)

HERÓDES	A düh sápaszt el. Gyomrom is remeg.

De megôrzöm szokott fölényemet.

KATONÁK	(kint)

Ni, hogy kotródik az a híres népség...

Egy pár halott, s máris üres a térség.

HERÓDES	(küzd nyugalmáért)

Ez a düh bennem mindent fölborít.

E hálátlanság, ez fölháborít.

Hát nem én vagyok Izraelnek nagyja,

E nyomorult kis ország édesatyja?

Ha bölcseségem, taktikám nem volna,

Elnyelte volna rég az éhes Róma.

1. UDVARNAGY	Bizony, fölség, nagy a te érdemed,

És mindörökre fényes a neved.

(kinn csend)

HERÓDES	No, majd adok én nékik új királyt!

Mi ez? Hát éljent senki sem kiált?

8.

(katonák, tisztek, stb. vissza)

TISZT	Uram, király, mindenható szavad

Érvényesült. A térség már szabad.

Mert hatalmadtól mindenki remeg

És félve-szeretve áldja nagy neved.

HERÓDES	Csak féljenek, untig elég nekem.

A szeretet? Eh, azt elengedem.

Mit is mondtak ama papiruszok? (paphoz)

Hová mentek azok a mágusok?

PAP	(tudálékos fejtegetésbe kezd. Heródes unja.)

Megszületik a gyermek Betlehemben.

Tudósaink meg is egyeznek ebben,

De arról már nem szól a szent ige,

Hogy vajon éppen most születik-e?

Bölcsen mondtad azt nagyságos királyom,

A csóvás csillag csak fantazma, álom.

Bár azt mondja a tudós Azael,

Hogy ô kissé másképp gondolja el,

Viszont ama betlehemi királyon

Éppen Dávidot érti a bölcs Jázon.

HERÓDES	(mosolyogva)

Jól van, papom, ebbôl elég volt ennyi.

(tiszthez)

Te meg szolgám, Betlehembe fogsz menni.

Veled megyen tizenkét nyalka ember,

Kiket nôi könny és sírás le nem ver.

Éj évadján menjetek házról-házra,

S borítsatok minden családot gyászba!

Megöltök ottan minden csecsemôt,

Már ha fiú. Hagyhatjátok a nôt.

Egyetlen fiút ki ne hagyjatok,

Mert különben fôtökkel játszotok.

Megmutatom, hogy nem lesz trónviszály.

Megértettétek?

TISZT	(tiszteleg) Igenis, király! (el)

9.

(Egy pap nagy sebbel beront)

2. PAP	Bocsáss meg, uram, hogy csak így berontok,

Jelentenem kell ezt a csoda dolgot:

A csillag... a csóvás... az üstökös...!

Áttört minden felhôt, párát, ködöt,

Belepte már a templom udvarát,

Betlehemre veti sugarát.

Az ablakon át meg is láthatod. (nagyobb fény)

HERÓDES	(dölyffel)

E csillag már eleget untatott.

Nem nekem való már az égre néznem...

Azt a kisdedet pedig -- elintézem.

(katonákhoz)

Csak vágjátok el hát a nyakukat,

A csillag majd úgyis utat mutat.

Fújjátok meg fennen a harsonát,

Rajta, indulj, menjetek, katonák!

(kürtszó, Heródes büszkén kivonul, csak a 2. Pap marad benn, kitárja karját)

2. PAP	Ó, szörnyûség, üzennek az egek,

S Istennel dacol ez a szörnyeteg!

De süssetek csak, csóvás csillagok!

Fényetek jóknak, s rosszaknak ragyog.

Egyikbe hitet fogtok tündökölni,

Másik elindul fényetekben -- ölni.

Látnak jók, rosszak, kicsinyek, nagyok --

Süssetek hát, tragikus csillagok!

(vége az elsô résznek)

MÁSODIK FELVONÁS

Szín: lehet ugyanaz a fal, mint az elsô részben, trónus helyett egyszerû ülôpárnákkal, bölcsôvel. Mária és József foglalatoskodnak, útra készülnek, miután a Gyermeket bemutatták a templomban.

1.

JÓZSEF	Fáradt vagy, ugye, nagyon fáradt.

Tekintetedbôl gond, bú árad.

Kissé fárasztó volt az út

A templomtól a városig.

Látom, térded roskadozik,

És ajkad olykor megremeg

S mindent elárul bús szemed,

Mely álmodozva elmereng.

MÁRIA	Így tesz, akinek szíve reng,

Igenis sok volt ma a lárma,

S a zsivajnak súlyos a járma.

A kufárok vad zsivaja,

A szekereknek robaja,

Nem mondom, fáraszt, csendre vágyom.

A csend, a csend az én világom.

JÓZSEF	Csak a csendnek van igaza.

Várjunk, holnap megyünk haza.

Názáretben megvár a munka,

Ily fáradtan ne keljünk útra.

MÁRIA	Fáradtság? Ó, az semmi se.

Csak ama szónak tövise,

Amit mondott az öregember,

Az tölt el súlyos sejtelemmel,

Bennem azóta vészhang kongat,

A szívem körül úgy szorongat,

Hogy menjünk innen mielôbb.

Itt a vész az ajtónk elôtt.

JÓZSEF	Ah, te töprengsz a szavakon,

Miket szólt az agg Simeon?

MÁRIA	(boldogan emlékezve)

Szép volt a templom tág tere,

Színes márványkövezete,

Szép volt lemondást nem mutatni,

Jézuskát csendben odaadni,

De jött Simeon, s amit mondott,

Attól borongok és szorongok.

JÓZSEF	Az én szívem is didereg,

Ha rágondolok, az öreg

Furcsákat beszélt, az igaz,

De ládd, abban sok a vigasz,

Hogy amirôl szólt, az a tôr,

Szívedre évek múlva tör.

S elég a napnak a baja...

MÁRIA	Gondolod? (enyhülve) Ez az óhaja,

Ez a reménye a szívemnek.

És ha gôgicsél ez a gyermek,

Gondjaim mind elszenderednek.

(szerelmesen néz a gyermek felé)

Aludj, kis szentem, mennyországom!

Egyetlen erôm, boldogságom.

Gondoktól mentô orvosságom,

Kicsiny kacsód, pajzsom és várom.

JÓZSEF	No ugye, ez a kis jövevény,

Öröm, vigasz, erô, remény.

MÁRIA	De aztán ama rémes tôrnek

Emlékei csak reám törnek.

A jós szavak, mint barna árnyak

Jönnek, s a bajok, jaj nem várnak.

Szívemben intésként hatolnak.

Menjünk haza, ne késôbb, holnap!

JÓZSEF	Engem is izgat a dolog.

Kedvedért mindjárt pakolok.

2.

(Utcalárma behallatszik, hangok)

1. HANG	Nézzétek ezt a csillagot,

Fényes nappal van, és ragyog.

2. HANG	S mily káprázatosan, mi szépen

Hasít vonalat az égen.

3. HANG	De ni! Kik jönnek? Vándorok.

4. HANG	Mulya, ki most is ácsorog.

Gyerünk, lobogtassuk a kendôt,

Amerre lesznek elmenendôk,

Hiszen nagy urak, tán királyok...

1. HANG	Az ám, ily lovat vajh, ki látott?

2. HANG	Nem ló az, te. Az a neve,

Hogy dromedár, másképp: teve.

3. HANG	De nicsak! A csillag megállott,

Odamennek, ni, a királyok.

4. HANG	No, de hogy pont egy kulipintyó

Elôtt áll meg a fényes hintó!

Meg az a nyerges dromedár...

(esetleg tevenyerítés, szekérzörgés. Nagy fény támad a szobában is)

1. HANG	És a csillag ahogy megáll,

Ráborítja szép üstökét.

3.

JÓZSEF	A zaj, ládd, itt is utolér.

De hova lett a félsötét?

Ó, mily csoda! Úgy tûnik nékem,

Hogy száz nap is ragyog az égen...

4.

(bevonulnak a napkeleti bölcsek)

GÁSPÁR	(mély meghajlással)

Alázattal jelentkezünk,

Kik egy nagy Királyt keresünk.

MENYHÉRT	Messzi országból jöttünk erre,

A kis, a nagy királyt keresve.

Otthon megláttuk csillagát,

S lelkünket úgy hatotta át

A külsô, meg a lelki fény,

Hogy buzdultunk üzenetén.

BOLDIZSÁR	Mert semmi azt már nem marasztja,

Kit megmozdít az Úr malasztja.

GÁSPÁR	Az ég küldött kíséretet,

És egy üstökös vezetett,

S mit nem mondott az égi jel,

Arra embertudás felelt.

MENYHÉRT	Heródes udvara is intett,

Hogy erre vegyük lépteinket.

MÁRIA	Heródes? (aggodalmasan)

GÁSPÁR	Igen, ô is jön, hogy imádja

Azt, aki néki is királya.

MÁRIA	Heródes? Ó, én rosszat érzek.

MENYHÉRT	Pedig ô -- vagy a kíséret --

Mondta, hogy a királyt keresve,

Csak ide jöjjünk, Betlehembe.

GÁSPÁR	És most itt állunk hódolattal,

(meghajolva mélyen)

És mélységes mély áhítattal,

És elmondjuk újra meg újra,

Hogy áldunk Téged leborulva. (letérdel)

MENYHÉRT	Megköszönjük, hogy végre itt vagy,

S mikor a világ már-már megfagy,

Te eljöttél, hogy fölmelengesd

S hazavezesd mind, ki feléd esd.

BOLDIZSÁR	És megköszönjük meghatottan,

Hogy csillagod jelent meg ottan,

Hol mennyre nézô lelkek vártak.

GÁSPÁR	Te ôket is szívedbe zártad,

Akik egy más akolból voltak.

Csillagfényed ránk mosolyogtad,

Mert azt mondta nékünk a csillag:

''Én, a Messiás, várlak, hívlak.''

JÓZSEF	Vannak csodák földön és égen,

Ész csillog a gyermek szemében.

Úgy néz, mint ki mindent megért,

És máris szívet ád szívért.

Kis híja már, hogy meg nem szólal.

BOLDIZSÁR	Hisz máris oktat, bár nem szóval,

Ez a tisztaság kis szemében

Azt mondja, hogy közel az éden,

Szinte érezzük illatát...

GÁSPÁR	Igen. Engem is az hat át,

S azzal is oktat, ó de mint!

Ahogy így bölcsen rám tekint.

MENYHÉRT	S mily egyszerû az égi lény!

Nem övezi királyi fény.

BOLDIZSÁR	Ó, mert a fénylô paloták

Nem értik az égi csodát.

Elmerülve a földi fénybe

Nem néznek már vágyva az égre.

GÁSPÁR	Ezt választá: a szegénységet.

Ó, mert a kincsek kötelékek,

Nyûgök ôk csak a szívek szárnyán,

S mint mostohától kivert gyermek,

Diderg a szív miattuk árván.

BOLDIZSÁR	Sejtem szándékod, égi Gyermek:

Ez a szegényes egyszerûség

Lélekkel mérve: mélység, hûség.

5.

(két pajkos gyerek benyit, egyik kikiált)

1. GYEREK	Gyerekek, én bekukucskálok,

Mit csinálnak itt a királyok.

Ej, nincs itt semmi, csak szegénység,

Ifiasszony... mellette vénség.

Meg egy pici pólyásgyerek.

2. GYEREK	Nincs itt mit látni, emberek. (el)

6.

GÁSPÁR	Hogy királyomnak valljalak,

Ím, hoztam egy kis aranyat.

Ezt is csak jelképként hozom,

Hiszen adóval tartozom.

E tudattal vagyok tele,

Legyen e kincs ennek jele,

Hogy Téged, áldott égi gyermek,

Én királyomnak elismerlek.

(letérdel, megcsókolja a kis lábát)

MENYHÉRT	S hódoljon Néked ez a tömjén,

Mely ott termett hazámnak földjén,

Most csak itt nyugszik darabokban,

De hogyha egyszer lángralobban,

A menny felé száll illatozva,

Örvénylô, ezüst gomolyokban,

S azt hirdeti: szálljon a lélek,

Testét legyôzve Istenéhez.

(letérdelve csók)

BOLDIZSÁR	Sejtelmeim szorongva tiltják

Megmondani, hogy mért mirhát

Áldozok én a kis királynak,

Hisz a jövô rémei fájnak,

S ma még örüljünk, hogy a Gyermek

Mosolya hull, mint égi permet

Aszályos lelkünk humuszára.

Mindenért hála, hála hála!

(letérdel, csók)

MÁRIA	Hát veled is balsejtelem

Játszogat, épp úgy mint velem?

BOLDIZSÁR	Ó, hisz minden gyermek felett

Lebegnek vad kérdôjelek.

MÁRIA	És mind megnyugszik bölcsen, szépen

Isten jó meleg tenyerében.

GÁSPÁR	Nos, hát láttuk a kisdedet,

S áldjuk Istent, hogy csillagával

Bennünket ide vezetett.

Most hát hegyen és völgyön által

Megyünk hetedhét ország ellen,

De elôször Jeruzsálembe,

Megállani illô és jó lesz,

Ott vár bennünket nagy Heródes.

Megjelentjük, hogy valahára

Rátaláltunk az új királyra.

Hisz azt sugallja illem, szellem.

VÉGE


Csillag támad Jákóbból

(Karácsonyi misztérium-játék 4 képben)

Szereplôk:

LÉGIKISASSZONY

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

SZOLGA

SZELINA

KIKIÁLTÓ

PÁSZTOR

HERÓDES

RUBEN

ANNÁS

MINISTR. (SZOLGA)

MÁRIA

JÓZSEF

ÖREG PÁSZTOR

PÁSZTOROK

ANGYALOK

GÁBOR ANGYAL

LÉGIKISASSZONY	(bejön, kezében térkép és felszolgáló tálca. Tálcát leteszi, rajta cukorka, ital, kibontja a térképet.)

Dicsértessék a Jézus Krisztus!

Kedves Hölgyeim és Uraim és kedves Gyermekek!

Szeretettel köszöntelek benneteket a Cegléd-Szentföld repülôjárat gépén. Mint minden repülôgépen, indulás elôtt itt is vissza kell állítani az óránkat az illetô hely, ahová érkezünk, idejére, órájára.

Itt azonban nem órákat, nem napokat, heteket, hónapokat, hanem évszázadokat kell visszaszámolnunk az idô óráján. Kereken 1999 évet. A történet ugyanis, amit majd látunk, és a hely is, ahová érkezünk, ennyivel elôbbiek.

Most pedig nézzük meg a térképen, hová is iparkodunk?

Útvonalunk a következô lesz:

Elsô állomásunk messze keleten Babilon ôsi városa. Ott állt a híres Etemenanki torony, a csillagvizsgáló mágusok és jósok hétemeletes tornya, ahonnan az égi jeleket figyelték.

Második megálló innét délnyugatra visszafelé a zsidó fôváros: Jeruzsálem, ahol akkor a világ hetedik csodája, a hatalmas templom állott, és mellette Sion hegyénél Jeruzsálem fejedelmének, Heródes királynak a palotája. E város elôtt landolunk, majd egy réten egy szép oázisnál fel is frissíthetitek magatokat egy pásztorkunyhónál egy kis friss tejjel vagy joghurttal. Betérünk majd a városba is, a királyi palotába.

És végül az utolsó állomás Betlehem lesz, ahol a világ Megváltója, Jézus Krisztus született.

Pilótánk már jelt adott, bekapcsolta a motort. A védôöveket kérnénk felcsatolni. Indulunk, jó szórakozást kívánunk mindnyájatoknak!

(Zene, ami a repülôgép startját szimbolizálja, a légikisasszony oldalt félreáll és néhány szem cukrot ad a gyerekeknek.)

I. FELVONÁS

A babiloni torony tetején.

Gáspár és Menyhért bölcsek jönnek, lassan meg-megállva.

GÁSPÁR	Jaj, de elfáradtam, míg felértem ide, a babiloni torony hetedik emeletére...

MENYHÉRT	Ne csodálkozz ezen, mesterem, hiszen ez a torony nyolcvan méterrel fekszik a város felett.

GÁSPÁR	Tudod, Menyhért, én fiatal korom óta itt töltöm az éjszakákat, mert innen jól lehet figyelni a csillagokat.

MENYHÉRT	Innét a sors-döntések sors-kamrájából?

GÁSPÁR	Magammal hoztam egy könyvtekercset a zsidók könyvtárából. Tórának hívják, de a görögök Bibliának, százkönyvnek nevezik. Az én szemem fáradt, olvassuk együtt:

,,Csillag támad Jákobból

És királyi pálca kél Izraelbôl.

Megveri Moáb fejedelmeit,

Elpusztítja Isten országának ellenségeit

És Jákob sarja uralkodni fog.'' (Num. 24,16-19.)

MENYHÉRT	Gáspár mester, te bölcs vagy. Közel állsz az éghez. Mondd meg nekem, milyen az Isten?

GÁSPÁR	Istent nem láthatod meg testi szemmel. Ô lélek. De biztosan küld majd valakit, aki elmondja, milyen az Isten. De maradjunk csendben, álljunk félre, hangokat hallok.

SZOLGA	Erre, erre, jó uram, Boldizsár. Ez itt már a babiloni torony teteje. Innét nézik Babilon tudósai az ég titkait, csillagait. Te is széjjelnézhetsz, hátha meglátod a csillagot, mely minket Indiából idáig vezetett.

BOLDIZSÁR	Menni, menni, állandóan menni, és mindig elôre. Céltalanul. Érdemes ez? Ha nem érezném lelkemben a hívást, hiába fénylene fel ismét és ismét elôttem az üstökös. De nézd, megint megjelent. Nem maradhatunk, indulnunk kell tovább... (kigyúl a fény a színpad sarkában)

GÁSPÁR	Álljatok meg, kik vagytok? Honnan jöttök? Hová mentek?

BOLDIZSÁR	Boldizsár, indiai fejedelem vagyok, és tudós mágus. Láttam egy csodálatos csillagot, mely valami nagy király közeledtét hirdeti, és elindultam, hogy hódoljak neki.

GÁSPÁR és MENYHÉRT	Mi is veled megyünk, csak elköszönünk mieinktôl.

MENYHÉRT	Éppen itt jön Szelina.

SZELINA	Merre vagytok, jó uram? Hoztam egy kis takarót, meg vacsorát nektek, hogy meg ne fázzatok a torony tetején itt éjszaka.

MENYHÉRT	Köszönöm, jó Szelina. Éppen jók lesznek ezek a dolgok az útra.

SZELINA	Miféle útról beszélsz? Szólj, mirôl van szó?

MENYHÉRT	Fáj mondanom, Szelina, de nekünk indulnunk kell a csillag után. Te pedig vigyázz a házra, édes szüleinkre, mindenre. Ha megtaláltuk a Messiás-királyt, majd visszatérünk...

SZELINA	Jaj nekem, ó jaj nekem... egyedül maradok. Ez a keleti asszonyok sorsa... De ha benneteket az Isten hív, hát menjetek! Ô majd gondoskodik rólatok, és rólunk is. Vigyázzatok a sivatagban, az ellenséges földeken... Isten veletek!

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	Vigyázunk, Szelina, ég veled!

ÉNEK	,,Harmatozzatok, égi magasok,

Téged vár epedve az emberek lelke,

Jöjj el édes Üdvözítônk!

Mert az emberek ott tévelygenek,

Hol Te égi fényed útján nem vezérled

Ôket, édes Üdvözítônk.''

II. FELVONÁS

Az oázisban.

KIKIÁLTÓ	Jó ideje, hogy itt voltam...

közel fél év telt el,

mert lelkemben vándoroltam

a három bölcsekkel.

Átkeltünk a folyam vizén

a gyors Eufráton,

s megmásztuk a Libanont is

a keleti hágón.

Ott fent fagyos gyökereket

rágcsáltak tevéink,

de itt lent az oázisban

már nem hó fehérlik,

hanem dús rét selymes zöldje

s göndörszôrû nyájak,

de adjuk át a szót ismét

a három királynak.

PÁSZTOR	Milyen jó itt élni, Isten szabad ege alatt! Egész nap mást sem teszek, csak gondolkodom és imádkozom. Na meg a nyájra vigyázok, mert a gazdám, Heródes király nagyon kegyetlen ember... Jaj lenne nekem, ha a farkasok elhurcolnák a nyájat. De figyeljetek csak -- ott emberek közelednek teveháton... Katonák is vannak velük. Most leszálltak a tevéikrôl. Erre jönnek... Ugyan, mit akarnak?

SZOLGA	Jó estét, pásztor! Mondd, melyik város fénye látszik a távolból?

PÁSZTOR	Szép jó estét nektek! A várost Jeruzsálemnek hívják, és a mi népünk fôvárosa. Ott áll Sion hegyén az igaz Isten temploma. Annak esti fényét látjátok. Hajnalra odaérhettek. De vigyázzatok, mert ott a szigorú Heródes király az úr. Ha rosszul szóltok, a fejetekbe kerül.

MENYHÉRT	Pedig mi az új királyt keressük, vele akarunk beszélni.

PÁSZTOR	Új királlyal? Hogyan gondoljátok? Heródes két szép fiát is megfojtották álmukban, csakhogy ô maradhasson uralkodó. Ne menjetek hozzá!

BOLDIZSÁR	Mi égi jelet kaptunk Istentôl, és ha meg kell halnunk, akkor sem térünk le annak a hitnek útjáról, amit Ô adott nekünk.

PÁSZTOR	Járjatok hát szerencsével, imádkozom értetek.

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	Isten veled, derék pásztor!

(Énekelve elindulnak: Isten gyermek, kit irgalmad közénk lehozott... dallamára énekelhetô):

Napkeleten éjszakában új csillag támad

Utat mutat Megváltónkhoz három királynak.

Messzirôl jött karaván: Gáspár, Menyhért, Boldizsár

Sejtitek-e, Heródesnél rátok hogy mi vár?...

Hosszú, nehéz vándorlástok talán célhoz ér,

Jézus maga kárpótol majd mindenért,

Szeretettel vár reátok, biztos Reá találtok,

Ha továbbra is a hitnek szent útján jártok...

(Míg a hátteret kicserélik, bejön a kikiáltó és szól):

KIKIÁLTÓ	Magasan jár a nap Jeruzsálem felett,

Heródes várában most jelzik a delet.

Trónján ül a kényúr, mellette egy néger,

Friss levegôt hajt rá nagy legyezôjével.

III. FELVONÁS

Heródes trónterme.

HERÓDES	(bejön és trónjára ül, kezében papírtekercs. Egy néger fiú mellette áll és legyezi.) Na, nézzük, milyen jelentések érkeztek ma a határszélekrôl? (olvas) A berber törzsek megint lázadoznak... Szamaria megtagadta az adófizetést a rómaiak megbízottjától, azaz tôlem. Azt mondják, hogy...

RUBEN	(beront az ajtón, katonaruhában, mélyen meghajol és mondja)

Uram, felséges uram! Nagy megtiszteltetés éri házadat. Békés királyok érkeztek napkeletrôl. Tevéken jöttek. Ajándékot hoztak a zsidók királyának. Kérik, hogy tiszteleghessenek elôtted.

HERÓDES	Királyok? És ezt nekem az utolsó pillanatban kell megtudnom! Se hírmondó, se futár!

RUBEN	Sajnos, felség, a keleti határszélen a berber törzsek fellázadtak, a déli részeken a Negev-sivatagnál pedig rabló banditák fosztogatnak... Hírmondók így nemigen járnak. Beengedhetem ôket?

HERÓDES	Ilyen hirtelen? Nem bánom, jöjjenek!

RUBEN	(ajtót nyit) Íme, napkelet bölcs királyai: Gáspár, Menyhért és Boldizsár.

GÁSPÁR, MENYHÉRT ÉS BOLDIZSÁR	(meghajolnak) Légy üdvözölve, Heródes!

HERÓDES	Ti is legyetek üdvözölve, bölcsek! Mi járatban vagytok?

GÁSPÁR	Uram, úgy tudjuk, hogy egy régi jövendölés teljesedett be a te országodban, Zsidóországban. Új király született...

MENYHÉRT	A ti könyvetekbôl tudjuk ezt, Heródes, a Bibliából, ahol az van írva, hogy egy új csillag jelzi majd a Messiás megérkezését.

BOLDIZSÁR	Ez a király Szabadító lesz, és legyôzi majd a gonoszokat.

HERÓDES	Új király... Szabadító... legyôzi a gonoszt... nem tudok róla.

MIND	Pedig mi láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk imádni Ôt.

HERÓDES	Én nem ismerem jól a Bibliát, de Annás fôpapnak és társainak ismerniök kell. Ruben, hozasd el velük a messiási tekercseket!

RUBEN	Parancsodra, felség! (elmegy)

GÁSPÁR	Köszönjük, Heródes, hogy utána jársz a dolognak.

(Annás és szolgája jönnek, kezükben tekercsek, meghajolnak)

HERÓDES	Íme, elôttünk a fôpap. Íme, vendégeink: Gáspár, Menyhért, Boldizsár. Ôk messze keletrôl jöttek, és azt kérdezik, hogy melyik városban kell a Messiás-királynak születnie. Látták csillagát napkeleten, és eljöttek imádni Ôt.

ANNÁS	Üdvözlégy, Heródes és üdvözölve legyetek, napkeleti bölcsek! Íme, a messiási tekercs, melybôl megtudjuk Isten ígéretét.

MINISTR.	Íme, Annás rabbi, nézd, majd én tartom!

ANNÁS	,,Az Úr megesküdött Dávidnak igazában, és nem fog attól eltérni. Tested gyümölcsébôl ültetek a te trónodra. Vesszô fog sarjadni Jesszének törzsébôl, és virág az ô gyökerébôl. Akkor felnyílnak a vakok szemei és a süketek füle megnyílik. Akkor ugrándozik a sánta, mint a szarvas, és megnyílik a némák ajka...''

(Beat ének következik, idevágó, vidám... utána)

ANNÁS	,,És te, Betlehem, Júda földje, éppen nem vagy a legkisebb Júda városai közül, mert belôled származik a Vezér, aki népemet, Izraelt kormányozni fogja...''

HERÓDES	Szóval Betlehemben születik ez a félelmetes, új király, csodálatos király. Jó ezt tudni. Köszönöm, nemeslekû fôpap, a felvilágosítást. Ti pedig, napkeleti bölcsek, azonnal induljatok dél felé, Betlehem városkájába. Ide teveháton kétórányira van. És ha megtaláltátok a Kisdedet, jöjjetek vissza, mondjátok el nekem is, hogy én is elmenjek Ôt imádni.

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	Köszönjük, Heródes a te szívességedet. Ha megtaláltuk a Messiást, majd visszatérünk. Ég áldjon! (énekelnek: Istengyermek, kit irgalmad... dallamára)

Napkeleten éjszakában új csillag támad

Utat mutat Megváltónkhoz három királynak.

Messzirôl jött karaván, Gáspár, Menyhért, Boldizsár,

Messiástok Betlehemben szeretettel vár...

(elmennek)

HERÓDES	Szóval Betlehemben születik az új király. Ott a lázadás fészke. Jó ezt tudni. Ruben, hûséges testôrparancsnokom!

RUBEN	Igenis, uram!

HERÓDES	Ha rövid idôn belül nem jönnek a bölcsek, akkor ötszáz katonát veszel magad mellé. Százzal körülveszed a várost, száz bemegy, elállja az utcákat és kapukat. Százzal pedig házról-házra jársz, és minden két évnél fiatalabb fiúgyermeket megöltök.

RUBEN	Igenis, uram. Úgy lesz, ahogy parancsolod.

ÉNEK	(Istengyermek ... dallamára)

Jeruzsálem fejedelme, gonosz Heródes,

Parancsot ad katonáknak, Jézust öljék meg.

Mi lesz Veled, Jézuska, édes pici kisbaba?

Fejed fölé emelkedik Heródes kardja...

KIKIÁLTÓ	Utunk utolsó állomásához érkeztünk, Betlehembe.

Amíg kicserélik a színfalakat, én elmondom nektek, hogy Szûz Mária és Szent József hogyan vigyázott a barlangistállóban a kis Jézus álmaira. De bocsássatok meg, már itt is vannak, és én megyek. Kedves mindnyájatoknak élményeket, karácsonyi örömöket kívánok!

IV. FELVONÁS

Betlehemben.

SZENT JÓZSEF	Aludjatok, Mária, majd én vigyázok rátok.

SZÛZ MÁRIA	Hogyan tudnék én aludni, mikor a világ Megváltóját ölelem karomban, szívemre.

(Énekel a Stille Nacht dallamára)

Csendes éj, kegyteli, éj,

Szunnyad már minden lény,

Csak a Szent Pár virraszt ébren,

Égi Kisded, pihenj szépen,

Mennyei álmok ölén, mennyei álmok ölén.

Csendes éj, kegyteli éj,

Mint ömöl égi fény,

Távol s közel angyali dal,

Kisded Jézusnak nagy diadal,

Áldjuk Ôt kis jászolán, áldjuk Ôt kis jászolán!

(Gábor angyal jön s mellette két angyal áll, énekelnek ôk is)

ÉNEK	(francia karácsonyi dal)

Aranyszárnyú angyal száll a földre le,

Ragyog mint a hajnal Isten hirnöke.

Alleluja, hozsanna, Glória!

Üdvözlégy, kis Jézus, Isten egy Fia!

(Sok angyal jön, énekelnek: ,,Mennybôl az angyal, lejött hozzátok...''

3. versszak)

SZÛZ MÁRIA	Édes kicsi Jézusom, eljöttek Hozzád a Te angyalaid. Köszöntenek Téged. Hadd énekeljek én is az én Jézusomnak!

Énekel: (Kodály gyûjtés)

Betlehem, Betlehem, a te határidba

Érkezett Mária rongyos istállóba,

Egy angyal, egy angyal újságot hirdetett:

Betlehem városába kis Jézus született.

(A pásztorok eddig oldalt feküdtek a földön, most az öreg pásztor felül és megszólal)

ÖREG PÁSZTOR	Jaj, de szépet láttam, pásztorok, keljetek fel, hadd mesélem el nektek!

PÁSZTOROK	Mi is szépet láttunk, hadd meséljük el neked!

ANGYALOK	Nem mese ez, jó pásztorok, hanem valóság.

PÁSZTOROK	Kik vagytok, égi szellemek, és mit kívántok tôlünk?

ANGYALOK ÉNEKELNEK (Kodály gyûjtés)

Pásztorok, ne féljetek, utánunk siessetek,

Betlehembe menjetek s ott lészen helyetek,

Mert most éjféltájban

Barmok jászolában

Üdvözítônk született.

PÁSZTOROK	Hallottátok? Nem álom, amit láttunk, hanem valóság. Most mit tegyünk?

ANGYALOK ÉNEKELNEK	(Kodály gyûjtés)

Siessetek, pásztorok, pásztorok!

Repüljetek, angyalok, muzsikát indítsatok,

Csendesen, ékesen, jöjj el, Jézus, én szívembe,

Jöjj el Jézus, szerelmem.

Üdvözítônk az éjjel, az éjjel,

Eljött hozzánk szent fénnyel, szent fénnyel,

Üstökösnek fényével.

Csendesen, ékesen, jöjj el Jézus, én szívem!

Jöjj el Jézus, szerelmem!

ÖREG PÁSZTOR	Nosza, pajtás, keljünk fel, Betlehembe menjünk el!

PÁSZTOROK	(énekelnek)

Nosza, pajtás, keljünk fel, Betlehembe menjünk el!

Már az angyal itt vagyon, muzsikát indít nagyon.

Hallottátok, öregapánk mit mondott! Induljunk el, de vigyünk valami ajándékot is a kis Jézusnak és édesanyjának. (énekelve indulnak)

Nosza rajta, jó pásztorok, gyerünk a városba,

Szép csendesen, fel ne keltsük Jézust a jászolba.

Úgy, úgy, úgy -- úgy, úgy, úgy.

Édes kis Jézus, aludj!

ÖREG PÁSZTOR	Eljöttünk hozzád, édes kicsi Jézus, és elédbe helyezzük szívünket.

PÁSZTOROK	Kérünk, áldj meg minket!

ÖREG PÁSZTOR Eljöttünk hozzád, kicsi Jézus, és elédbe helyezzük kéréseinket, kérünk, hallgass meg minket!

PÁSZTOROK	Kérünk, hallgass meg minket!

ÖREG PÁSZTOR	Ígérjük neked, kicsi Jézus, hogy mindig szeretünk Téged!

PÁSZTOROK	Mindig szeretünk Téged! (Énekelve):

Isten gyermek, kit irgalmad közénk lehozott,

Angyaloknak énekével néked áldozok.

Terjeszd fölém kezedet, hogy az Istenszeretet

Töltse el ma szívem, lelkem jászolod tövén.

(Napkeleti bölcsek jönnek, velük a szolga is.)

ÉNEK	Napkeleten, éjszakában új csillag támad,

Utat mutat Megváltónkhoz három királynak.

Messzirôl jött karaván, Gáspár, Menyhért, Boldizsár

Betlehemben Jézuskának minden jót kíván.

Gáspár mondja: vedd, királyom, ezt az aranyat,

Menyhért mondja: tömjén füstje ég felé halad,

Istent illet illata. -- Boldizsárnak ez szava:

Mirhám legyen orvosságod, fájdalmak Fia.

(Istengyermek, kit irgalmad... dallamára éneklik)

HÁROM BÖLCS EGYÜTT

Hódolunk elôtted, édes kicsi Megváltónk.

Fogadd el ajándékainkat.

Tiéd a dicséret, dicsôség és áldás mindörökké!

SZÛZ MÁRIA	Köszönjük nektek, napkeleti bölcsek, Jézus nevében a nagy áldozatot, mit érte hoztatok. Dicsérje Ôt ég és föld!

ÉNEK	Dicsôség mennyben az Istennek... (2. versszak)

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	Most pedig visszamegyünk Heródeshez, és ôt is elhívjuk, hogy imádja Jézust, az új királyt!

GÁBOR ANGYAL	Ne tegyétek, bölcsek! Más úton térjetek inkább vissza hazátokba, mert Heródes a gyermek életére tör. Látjátok, angyaltársaim, Heródes katonái már elindultak Jeruzsálembôl Betlehem felé, hogy megöljék a két év alatti fiúcskákat. Más úton térjetek a határ felé, és vissza hazátokba.

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	Köszönjük, Gábor angyal. Más úton indulunk haza, és otthon, ha kell, életünket adjuk Megváltónkért.

ÉNEK	(Istengyermek dallamára...)

Jeruzsálem fejedelme, gonosz Heródes,

Parancsot ad katonáknak, Jézust öljék meg.

Elmennek a katonák, Jézust már nem találják,

Angyal szóra Egyiptomba fut a Szent Család.

GÁBOR ANGYAL	Jézus él, és országának nem lesz vége!

MIND	Jézus él, és országának nem lesz vége!

ÉNEK	Fel nagy örömre, megszületett,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény,

Isteni kisded szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb.

Nem ragyogó fény közt nyugszik,

Bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak ez a szalma, koldusi hely,

Rá meleget a pára lehel.

Egyszerû pásztor, térdeden állj,

Mert ez az égi s földi király!

(Gárdonyi Géza szerzete)

A misztérium-játékban szereplô énekek kottáját -- Kodály-gyûjtés -- kívánatra megküldi Zsedely Gyula plébános

2700 Cegléd

Széchenyi u. 75.

VÉGE


Szülte a szûz szent Fiát ...

(karácsonyi játék)

Szereplôk:

SZÛZ MÁRIA	CSILLAGOT VIVÔ ANGYAL
SZENT JÓZSEF	GÁSPÁR
FÔANGYAL	MENYHÉRT
ANGYALOK (10--15)	BOLDIZSÁR, KIRÁLYOK
ÖREG PÁSZTOR	3 SZOLGA
1. PÁSZTOR	3 ZENÉSZ
2. PÁSZTOR	KÍSÉRÔ KATONÁK
3. PÁSZTOR	HERÓDES
4. PÁSZTOR	FÔPAP
5. PÁSZTOR	1. KATONA
6. PÁSZTOR	KATONÁK
1. KISBOJTÁR	SZAVALÓKÓRUS, VAGY EGY SZAVALÓ
2. KISBOJTÁR
3. KISBOJTÁR
1. JELENET

(Mária és József kivonulnak a szentélybe és a plénumon,

az oltár közepe elôtt Mária a néppel szemben leül.

József Mária jobb oldalán áll. Mária ölében a kis Jézus.

Ugyanekkor vonulnak ki a szavalókórus tagjai,

vagy a prológust elmondó fiú.)

PROLÓGUS

1999 éve már,

hogy földre lépett az égi király,

hogy megszületett a világ Ura,

Jézus Krisztus, az Isten egy Fia.

Augustus volt a római császár,

Heródes pedig a zsidók királya,

zsidók és pogányok sóvárogva várták,

mikor jön el a világ Megváltója.

Nagy Augustus császár törvénybe tétette,

,,Ez a rendeletem, -- hirnökök, vigyétek, --

nagy birodalmamban, széles földön szerte,

számláltassék össze minden élô lélek.''

Hirnökök siettek szét a nagyvilágba,

hirdették szerte a császár parancsát:

mindenki menjen saját városába,

s írassa be nevét és egész családját.

Zsidóország földjén egy kicsiny városban,

Názáretben egy ács, szent József lakott

Tiszta jegyesével, szép szûz Máriával,

kit Isten Fiának anyjává választott.

Dávid király, Isten kedveltje volt ôsük,

kitôl Isten a Megváltót akarta,

Dávid király vérébôl volt a vérük,

akinek Betlehem volt ôsi városa.

Teljesíteni kellett a császár parancsát,

Isten akarata így fog teljesedni!

Betlehembe vitte József Szûz Máriát,

mert a Megváltónak itt kellett születni.

József és Mária Betlehembe értek,

de jaj, nem kaptak szállást a városban,

hideg téli éjben, utcán dideregtek,

míg helyet nem leltek egy barlang-istállóban.

Zárva volt az ajtó az emberek házán,

megnyílt nekik az állatok tanyája.

Itt született meg a titkok éjszakáján

Isten Fia, Jézus, a bûnös világra.

Most pedig gyerekek, jól figyeljetek!

Nyissátok ki gyorsan szemetek, fületek!

Megjelenik nektek ájtatos játékban

ami akkor történt Betlehem városában.

1999 éve már,

hogy megszületett a várva-várt király,

hogy szent karácsony titkos éjszakája

boldogságot hozott a világra!

(A szavalókórus, vagy a fiú el)

ANGYALOK	(rejtetten énekelnek):

Szülte a Szûz szent Fiát, örvendezzünk,

Liliomot rózsaág, lelkendezzünk.

Kisded atya nélkül, Néki szünet nélkül

Glóriát zengedezzünk.

(Az angyalok megismétlik: Kisded atya nélkül... egyre halkabban éneklik, a végefelé már  dúdolásba mennek át.)

MÁRIA	Repülj, szellô, lágyan, lágyan,

Ringasd, ringasd lábam, lábam,

Aludjál, álmodjál,

Aludjál, álmodjál,

Édes kincsem, kis virágom, álmodjál.

(Mária ismétli, s az angyalok az ismétlést Máriával együtt halkan éneklik.)

Aludjál, álmodjál, -- aludjál, álmodjál,

Édes kincsem, kis virágom, álmodjál.

2. JELENET

(A szentély rácsa elôtt pásztortûz, az elôzô ének alatt a pásztorok halkan kivonulnak, és körülállják a tüzet és az öreg pásztort, aki a nép felé fordulva áll.)

1. PÁSZTOR	Olyan különös a mai éjszaka.

2. PÁSZTOR	Bizony, én is különösnek találom. Még a levegô is mintha illattal lenne tele.

3. PÁSZTOR	A mezô sohasem volt még ilyen selymes, de még a csillagok is jobban ragyognak.

4. PÁSZTOR	Hallgassatok csak... Mintha a szél is énekelne ? ...

(Az angyalok rejtetten, halkan éneklik: Szülte a Szûz szent Fiát... a Kisded atya nélkül... résztôl dúdolásba megy át az ének.)

ÖREG PÁSZTOR	Valóban különös éjszaka. Különös. Az én öreg szívem is mintha megvidámodna. Meglátjátok, valami különös fog történni. Meglátjátok.

1. KISBOJTÁR	Talán csak nem a Messiás született meg, akit úgy várunk?!

ÖREG PÁSZTOR	A Messiás? Lehet, fiam, lehet... Bár csak az Isten beszélne a te ártatlan lelkedbôl.

2. KISBOJTÁR	Beszélj nekünk, apó, a Messiásról!

3. KISBOJTÁR	Akit az Isten megígért nekünk, a Megváltóról.

MIND	Beszélj róla, beszélj róla!

ÖREG PÁSZTOR	Már sokszor hallottatok róla, de nem bánom. Oly szép ez az éjszaka! S már nagyon közel van, s nagyon várjuk Ôt. Jól tudjátok, hogy Ádám atyánk meg Éva anyánk milyen búsan mentek ki a paradicsomból. Megsajnálta ôket az Úristen. Nem nézhette az Ô irgalmas szeme, hogy ilyen nyomorultul elvesszen az ember. Megígérte nekik vigasztalásul, hogy küld majd valakit, egy asszony gyermekét, aki eltapossa a Sátán fejét, legyôzi a bûnt, visszaadja az elveszített boldogságot az embereknek, és kinyitja a mennyországot. Tudjátok, hogy várták az emberek, hogy beteljesíti Isten, s elküldi a Messiást, a Megváltót. Isten újra meg újra választottainak, a mi ôsatyánknak, Ábrahámnak, Izsáknak, Izraelnek, akiktôl származik a mi népünk, a zsidó nép: közületek születik a Messiás, aki megszabadít a bûntôl, aki elhozza az emberszívekbe a boldogságot. Ôseink várták, egyre várták, és mi is várjuk... Jaj, mióta várjuk...

5. PÁSZTOR	A próféták, Isten jövôbelátó emberei is szóltak róla. Arról is beszélj! Beszélj, apó!

ÖREG PÁSZTOR	A próféták, Isten jövôbelátó emberei megjövendölték, hogy csodálatos lesz a születése. Szûztôl születik. Dávid király családjából. Betlehem városában fog születni, és akkor, amikor Júda elveszti a vezérséget Izrael népe felett. (Körülnéz és titokzatosan mondja): Talán... talán most jön már... itt az idô!... Nem Júda a vezér, nem Júda az úr, hanem Heródes, az idegen. (Kis szünetet tart, majd): Ó, bár jönnél, Urunk, Messiás!

6. PÁSZTOR	Ó, bár jönnél, Urunk, Messiás!

MIND	Ó, bár jönnél, Urunk, Messiás!

ÖREG PÁSZTOR	Mint forró sóhaj, elhaló, bús jaj, sír fel énekünk.

MIND	Sötétben járunk, hajnalra várunk, jöjj el, Istenünk!

Jöjj, a bûn éget, jöjj, várunk Téged, sír a jó feléd!

Mikor jössz végre, kitûzni égre gyôzelmed jelét?

(Ismétlés: Mint forró sóhaj... Jöjj el, Istenünk...)

ÖREG PÁSZTOR	No, emberek, Isten nevében térjünk nyugovóra.

PÁSZTOROK (egymás után) Feküdjünk le... Isten nevében... Jó éjszakát... Csöndes nyugvást... Adjon az Isten... Isten nevében... (lefekszenek a tûz köré)

3. JELENET

(Fôangyal jön gyorsan. Megáll a szentélyben a rácsnál a pásztorok fölött, énekel.)

FÔANGYAL	Én mennyei angyal vagyok,

Nektek nagy örömet mondok,

Mert ma nektek született,

Ki megjövendöltetett -- Betlehemben.

(A pásztorok az ének elsô hangjaira felébrednek és félve összebújnak, elhúzódnak az angyaltól. Amikor az angyal befejezte énekét, összevissza kérdezik):

PÁSZTOROK	Jaj, ki ez?... Mi ez?... Jajjj, félek!... Félek!...

FÔANGYAL	Ne féljetek, pásztorok, pásztorok,

Örömet hirdetek,

Mert ma nektek született,

Ki megjövendöltetett,

Egy szûznek méhébôl -- Dávidnak vérébôl,

Megváltó Istenetek, alle-alleluja!

Hogyha pedig e csodát, e csodát,

Látni akarjátok,

Betlehembe menjetek, -- és ez lészen jeletek,

Fogtok látni ott jászolban

Takarva pólyába,

Gyermeket találni, alle-alleluja.

(Az ének végeztével kitódulnak az angyalok, és a Fôangyal köré állva éneklik)

ANGYALOK	Dicsôség mennyben az Istennek,

Dicsôség mennyben az Istennek.

Az angyali seregek vígan így énekelnek,

Dicsôség, dicsôség Istennek!

Békesség, földön az embernek,

Békesség, földön az embernek,

Kit az igaz szeretet a kis Jézushoz vezet,

Békesség, békesség embernek!

(Angyalok mind gyorsan eltávoznak az oltárhoz és a Szent Család köré, a háta mögé állnak.)

4. JELENET

1. PÁSZTOR	Mi volt ez, testvérek?

2. PÁSZTOR	Csodás égi ének.

3. PÁSZTOR	Ébren vagyok, vagy álmodok?

4. PÁSZTOR	Angyal volt ez, biz, ha láttam.

5. PÁSZTOR	Ilyen szépet még sohasem láttam.

6. PÁSZTOR	Ily éneket nem hallottam.

(Öreg pásztor a pásztorokra nézve lassan énekel.)

ÖREG PÁSZTOR	Pásztorok, keljünk fel,

Hamar induljunk el,

Betlehem városába, rongyos istállócskába,

Siessünk, ne késsünk,

Hogy még ezen éjjel odaérhessünk.

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk!

MIND ISMÉTEL	Siessünk, ne késsünk,

Hogy még ezen éjjel oda érhessünk,

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk!

ÖREG PÁSZTOR	Várjatok csak, emberek! Ajándék nélkül nem szégyenkezhetünk Királyunk elé, vinnünk kell valamit Királyunknak.

1. PÁSZTOR	De mit? Hiszen mi is szegények vagyunk.

2. PÁSZTOR	Hallgass el rögvest, nem hallottad, hogy Ô még szegényebb, mint mi vagyunk?

1. PÁSZTOR	Hát elviszem néki egyik takarómat.

2. PÁSZTOR	Én meg a sípomat adom, hogy játszadozzék, felviduljon.

3. PÁSZTOR	Én meg szép botomat adom, amit úgy szeretek.

4. PÁSZTOR	Én viszek néki kis kerek sajtocskát.

5. PÁSZTOR	Én meg mézízû, jó finom túrócskát.

6. PÁSZTOR	Én meg viszek néki édes fehér tejet.

BOJTÁROK	(egyszerre) Mi meg viszünk néki tiszta fehér szívet.

ÖREG PÁSZTOR	No hát akkor, testvérek, induljunk Isten nevében.

ÉNEK	Pásztorok, pásztorok örvendezve

Sietnek Jézushoz Betlehembe.

ÖREG PÁSZTOR	(lassan elindul, a többi pásztor szintén megindul az öreg után, és folytatják)

Köszöntést mondanak a Kisdednek,

Ki váltságot hozott az embernek.

Angyalok szózata minket is hív,

Értse meg ezt tehát minden hû szív,

A Kisded Jézuskát mi is áldjuk,

Mint a hiv pásztorok, magasztaljuk.

(Pásztorok énekelve felvonulnak a Szent Család elé, és a leckeoldalon

egymás mögé sorba állnak.)

5. JELENET

(Az ének végén a pásztorok elhelyezkednek a lépcsô elôtt a leckeoldalon.

Elöl az öreg pásztor, aki két lépésnyire oldalt áll Máriától,

mögötte kettôs sorban a többiek.)

PÁSZTOROK	Megszállottuk házát, mint fényes palotát,

Áldjuk a kis Jézust, áldjuk a kis Jézust,

szénán és a szalmán.

ÖREG PÁSZTOR	Repülj, szellô, lágyan, lágyan,

Ringasd, ringasd, lábam, lábam.

Aludjál, aludjál, álmodjál,

Aludjál, álmodjál,

Édes kincsem, kis virágom, álmodjál.

ANGYALOK	A szép Szûz Mária szent Fiának,

Imigyen énekel kis Jézusnak:

MÁRIA	Örömest ringatlak,

Szívembôl óhajtlak, aludj, aludj.

Aludj el virágom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye,

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

(Öreg pásztor egy lépést elôbbre tesz, letérdel Mária elôtt. Vele együtt

a pásztorok is letérdelnek, de nem énekelnek.)

ÖREG PÁSZTOR	Mostan kinyílt egy szép rózsavirág,

Akit régen várt az egész világ.

Betlehemben kibimbózott zöld ág,

Királynembôl méltóság, királynembôl méltóság.

ANGYALOK	De nem kapott szállást a városban,

Maradása lett egy istállóban,

Nyugvóhelye egy hideg jászolban,

Betakarva pólyában, betakarva pólyában.

PÁSZTOROK	Bölcsôd volnék, csendben ringatnálak,

A hidegtôl tépni nem hagynálak,

Betakarván úgy ápolgatnálak,

Szolgálnék, mint uramnak, szolgálnék, mint uramnak.

(A három bojtár középre megy Mária elé, és letérdelve éneklik):

Rossz a Jézus kis csizmája, sír a ködmöne,

Ázik-fázik, megveszi az Isten hidege.

Hogyha volna kis csizmám, Jézuskának odadnám,

Báránybôrös ködmönkémmel jól betakarnám.

Akkor hozzám hajolna, talán meg is csókolna,

Boldogabb a széles földön senki sem volna.

(Ha megvalósítható, kánonban énekelhetô.

A két kórus: pásztorok és angyalok.)

ÖREG PÁSZTOR	Nosza, testvérek, tiszteljük Megváltónkat,

Vigyük ajándékainkat királyunkhoz.

(A pásztorok egymás után odaviszik ajándékaikat,

és leteszik Mária elé a lépcsôre. Közben mindegyik mondja):

PÁSZTOROK	Fogadd el tôlem ezt a kis takarót.

Fogadd el tôlem ezt a kis furulyát... stb.

(Mária mosollyal int, fejével köszönetet mond mindegyiknek, majd a végén mondja)

MÁRIA	Fiam köszöni ajándékaitokat.

Legyen jutalmatok a tiszta szív boldogsága és az örök élet!

ÖREG PÁSZTOR	Kirje, kirje, Kisdedecske,

Betlehemi hercegecske,

Ki miértünk sok jót tettél,

A pokoltól megmentettél!

ANGYALOK	Karácsonynak éjszakáján,

Jézus születése napján,

Örüljetek, örvendjetek,

A kis Jézus megszületett.

PÁSZTOROK	A kis Jézus aranyalma,

Boldogságos Szûz az anyja,

Két kezével ápolgatja,

Lábaival ringatgatja.

MÁRIA	Aludj el, fiacskám, rózsaszálam,

Aludj el, violám, én zöld ágam,

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak, aludj, aludj.

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak, aludj, aludj!

ANGYALOK	Ó, gyönyörû szép titokzatos éj... (1. versszak)

(Ha megvalósítható, újra éneklik kánonban, a két kórus: angyalok és pásztorok.)

6. JELENET

A három napkeleti bölcs király, szolgáik, zenészek és katonák kíséretében,

vagy a templom fôbejáratától, vagy a sekrestyébôl jönnek. Ajándékaikat mögöttük három szolga hozza. Elôttük egy angyal hosszú rúdra illesztett

nagy üstökös-csillagot visz. Valamennyien énekelnek.

(Királyok és kíséretük pengetôs zenével kísérve)

Csillag támadt a komor égen,

Mennyei fénnyel messze keleten.

Hódoljunk hát a nagy királynak,

Istenünk drága szent Fiának.

Izraelben király született,

Menjünk imádni a szent Kisdedet,

Hódoljunk hát a nagy Királynak,

Istenünk drága szent Fiának.

ANGYALOK	(az oltárról énekelve)

Mennek, mennek, csillag után,

Gyermeki hittel megy a karaván.

ANGYALOK ÉS KIRÁLYOK EGYÜTT	Hódoljunk hát...

PÁSZTOROK	(oltárról énekelve)

Három szent bölcs hozza szívét,

Hozza a váró nemzetek hitét.

ANGYALOK, BÖLCSEK, PÁSZTOROK EGYÜTT	Hódoljunk hát...

KIRÁLYOK ÉS KÍSÉRETÜK	Boldog város látomása kél,

Szép Jeruzsálem minden köve fény.

Hódoljunk hát...

Hol találjuk a szent Kisdedet,

Megváltani ki jött népeket.

Hódoljunk hát...

(A királyok és kíséretük a baloldali mellékoltárhoz vonul, ahol Heródes trónol.)

7. JELENET

(A csillagot vivô angyal, mielôtt Heródes elé érkezett volna, hirtelen félreáll. Egy katona a királyok elé lép.)

KATONA	Kit kerestek, idegenek?

KIRÁLYOK	(egyszerre) A zsidók újszülött királyát, a világ Megváltóját. Láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk, hogy imádjuk Ôt.

KATONA	Újszülött királyról nem tudok. De mert a zsidók királyát keresitek, jöjjetek, Heródes király elé viszlek titeket.

(Valamennyien odavonulnak Heródes elé, aki díszes széken ül, mellette legalább két

fegyveres katona és fôpap.)

KATONA	Fölséges király! Ezek az idegenek a zsidók királyát keresik.

HERÓDES	Kik vagytok?

KIRÁLYOK	(egyszerre) Napkeleti bölcsek és királyok.

GÁSPÁR	Az én nevem Gáspár.

MENYHÉRT	Az én nevem Menyhért.

BOLDIZSÁR	Az én nevem Boldizsár.

HERÓDES	Honnan jöttök?

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	(egyszerre) Napkeletrôl.

HERÓDES	Kit kerestek?

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	A zsidók újszülött királyát, a világ Megváltóját. Láttuk csillagát napkeleten, és eljöttünk imádni Ôt.

HERÓDES	Itt nem született király, de majd megkérdezzük a Fôpapot.

FÔPAP	(meghajol) Parancsolj, fölség!

HERÓDES	Mondd meg, hol kell a zsidók királyának, a Messiásnak születnie? Akit fényes csillag jelez a világnak!

FÔPAP	Betlehemben, fenség! Írva van a prófétáknál: ''Te, Betlehem, Júda földje, éppen nem vagy a legkisebb Júda fejedelmi városai között, mert belôled származik majd a vezér, aki népemet, Izraelt kormányozza, aki kezdettôl fogva, az örökkévalóság napjaitól fogva származott.''

HERÓDES	Hallottátok? Menjetek hát Betlehembe és keressétek meg Ôt, s ha megtaláltátok, gyertek vissza, jelentsétek nekem, hogy én is elmenjek és imádjam Ôt.

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR	(egyszerre) Köszönjük az útbaigazítást, király!

GÁSPÁR	(visszafordul a kíséret felé) Menjünk Betlehembe! Daloljunk, testvérek!

(Elindulnak. A csillagot vivô angyal kilép oldalról és élükre áll.)

KIRÁLYOK, ZENÉSZEK, SZOLGÁK, KATONÁK

Aranyat, tömjént, mirhát,

Napkeleti kincset,

Hozunk Neked, király,

Üdvözlégy, égi Gyermek!

Szerelmes szép virág.

Vagyon az égen csillag,

Tüze arra villog,

Merre jár az angyal,

Üdvözlégy, égi Gyermek,

Szerelmes szép hajnal.

Minket is, édes Jézus, -- jászolodhoz engedj,

Ne hagyj kívül, árván, üdvözlégy, égi Gyermek,

Szerelmes szép Bárány!

(A királyok menete a szentélybe kanyarodik be és az evangélium oldalán áll fel úgy, mint a pásztorok, hármas sorban. Miközben felsorakoznak, a következô párbeszéd folyik le):

ÖREG PÁSZTOR	Hát ezek kifélék, mifélék? Úgy nézem, messzirôl jöttek.

SZENT JÓZSEF	Napkeleti pogányok ezek. Isten hívta meg ôket, szent Fia imádására.

(E párbeszéd alatt a királyok átveszik szolgáiktól az ajándékot, s azokat mellmagasságban, két kézzel maguk elôtt tartva, odaállnak Mária elé mindhárman és énekelnek):

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR

Üdvözlégy, szép Kisded, világ öröme,

Ó, mennyei vendég, Isten küldötte,

Színed elôtt leborulok, -- s térdet hajtva így imádlak. (megteszi)

Üdvözlégy, szép Kisded, mennyei vendég.

(Szolgák, pásztorok, angyalok ismétlik a refrént: Színed elôtt leborulok...Ôk is ugyanazt teszik, mint a három király, az angyalok kivételével. A királyok szolgái mellükön összefont karral hajolnak meg.)

GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR

Üdvözlégy, ó, nagy Király, Isten egy Fia!

Földiek reménye, Megváltó Ura!

Színed elôtt leborulok...

VALAMENNYIEN, MINT ELÔBB	Színed elôtt leborulok...

(A három király Mária elé úgy megy, letérdel a lépcsôre, és leteszi Mária lába elé az ajándékát, miközben mondja):

GÁSPÁR	Téged illet az arany, nagy király,

Fogadd el hódolatunk jeléül.

MENYHÉRT	Téged illet a tömjén, fölséges Isten,

Fogadd el imádásunk jeléül.

BOLDIZSÁR	Téged illet a mirha, Megváltónk, valóságos ember,

Fogadd el szeretetünk jeléül.

MÁRIA	Fiam örvend ajándékaitoknak. Legyen jutalmatok a hit, a remény és a szeretet!

(A három király helyére megy, s most ismét szabadon látható középen a Szent Család.)

ANGYALOK	Midôn a Szûz bepólyálja gyermekét, gyermekét,

Örömében így kezdi el énekét, énekét.

MÁRIA	Aludj el, gyönyörûségem, csuj, csuj, csuj,

csuj, csuj, csuj,

Méhem drága szent gyümölcse, buj, buj, buj,

buj, buj, buj.

(Mária ismétel, az angyalok halkan kísérik):

Aludj el, gyönyörûségem, csuj, csuj, csuj

csuj, csuj, csuj

Méhem drága szent gyümölcse, buj, buj, buj,

buj, buj, buj.

PÁSZTOROK	Üdvözlégy, ó, pásztoroknak pásztora!

Mennynek, földnek megteremtô szent Ura, szent Ura!

KIRÁLYOK ÉS SZOLGÁK

Üdvözlégy, ó, nemzeteknek királya, királya,

Minden ember Megváltója, szent Ura, szent Ura!

MÁRIA	Áldd meg ôket, gyönyörûséges Gyermekem, Gyermekem,

Hogy szívükben örömének zenghessen, zenghessen.

MINDENKI HALKAN ÉNEKLI, MÁRIÁT KÍSÉRVE

Csuj, csuj, csuj, csuj, csuj, csuj,

Méhem drága szent gyümölcse,

buj, buj, buj, buj, buj, buj.

(Még egyszer énekel Mária, a többiek dúdolva kísérik. Majd):

ÖREG PÁSZTOR	Istengyermek, kit irgalmad közénk lehozott...

VALAMENNYIEN

Angyaloknak énekével Néked áldozok,

Terjeszd fölém kezedet, hogy az Isten-szeretet

Töltse el ma szívem-lelkem jászolod tövén.

(Elindulnak kifelé: elöl Mária és szent József, azután az angyalok, bölcsek, pásztorok, a második versszakot énekelve...)

VÉGE


Kelj föl Jeruzsálem ...

(12 éven felülieknek)

Szereplôk:

EV = PAP

1.-3. ANGYAL

ISTEN

LUCIFER

ANGYALOK

JÉZUS

ÁDÁM

ÉVA

KONFERÁLÓ

ÁBRAHÁM

IZAIÁS

HANG

HANG A TÖMEGBÔL

ÉNEK	(Dicsérjétek az Urat 1.b.) A kereszténységben hisszük, valljuk régen, hogy az Isten minekünk véghetetlen kegyességben ígérte a Megváltót, vigasztalásképpen.

Tudjuk, valljuk régen, az idôk teljében,

Gábor angyal küldeték az Istennek követeképpen

S megtestesült az Ige Mária méhében.

EV	A kereszténységben ôsidôk óta vallott hitünk megerôsítésére játsszuk el ezt a misztériumjátékot. Minden szava -- kevés kivétellel -- a Könyvek Könyvébôl, a Szentírásból, vagy idôtálló magyar eredetû írásból van. Hallgassuk tisztelettel, kitárt, éber lélekkel, hogy szent hitünk igazságaiban valóban megerôsödjünk.

A Szentírás csak a Föld teremtését írja le, viszont az Egyház tanítása, hogy azt megelôzôen teremtett Isten angyalokat is. Ezeket épp úgy próbára tette Isten, mint az embert. Egyesek megállták a próbát, mások elbuktak. Ezt fogjuk látni mindjárt a misztériumjáték elején. Majd folytatódik az emberek bûnbeesésével a megváltás további története.

(Az oltár mögül két oldalról angyalok jönnek elôre. Kétoldalt, az oltár felé fordulva helyezkednek el. Ének Szent, szent, szent az Úr. Sz.V.U. 234 f.)

Az ember tragédiájából: Ev.	Ím a teremtés béfejezve már

S az Úr mindentôl, mit lehelni enged,

Méltó adót szent zsámolyára vár.

1. ANGYAL	Dicsôség a magasban Istenünknek,

Dicsérje Ôt a föld és a nagy ég,

Ki egy szavával híva létre mindent,

S pillantásától függ ismét a vég.

EV	Be van fejezve a nagy mû, igen.

A gép forog, az alkotó pihen,

Évmilliókig eljár tengelyén,

Míg egy kerékfogát újítni kell.

ISTEN	Fel hát, világim védnemtôi, fel,

Küzdjétek végtelen pályátokat,

Gyönyörködjem még egyszer bennetek,

Amint elzúgtok lábaim alatt.

2. ANGYAL	Ki a végtelen ûrt kimérted,

Anyagot alkotván beléje,

Mely a nagyságot s messzeséget,

Egyetlen szódra hozta létre.

Hozsanna néked, Eszme!

EV	Pislog a parányi csillag,

Azt hinnéd, egy gyönge lámpa,

S mégis millió teremtés

Mérhetetlen nagy világa.

(Ezalatt csillagok vetítve)

3. ANGYAL	Ki a végtelen változandót

S a változatlant egyesíted,

Végtelent és idôt alkotva

Egyéneket s nemzedéket,

Hozsanna néked, Erô!

ISTEN	S te Lucifer, te hallgatsz?

Dicséretemre nem találsz-e szót?

Vagy nem tetszik tán, mit alkoték?

LUCIFER	Mi tessék rajta? Hogy néhány anyag

Néhány golyóba össze-vissza gyúrva

Most vonzza, ûzi és taszítja egymást?

Dicsér eléggé e hitvány sereg,

És illik is, hogy ôk dicsérjenek,

Te szülted ôket, mint árnyát a fény,

De mindöröktôl fogva élek én!

ANGYALOK	El Isten színétôl, megátkozott!

Hozsánna az Úrnak, ki törvényt hozott!

Szent, szent, szent...

ISTEN	Hah, pártos szellem, el, elôlem el!

Megsemmisíthetnélek, de nem teszem!

Hogy próbád teljes legyen, ím lásd tervem tovább. Agyagból formálok testet, s abba lelket helyezek. Ez új teremtmény neve lesz: Ember. Ôt is, mint téged, próbára teszlek. De az ember is, mint te, nagyobbra vágyik, mint én engedem. Ezért az ember elbukik. -- De a szeretetem nagyobb, mint igazságosságom. Úgy szeretem az embert, hogy egyszülött fiamnak sem kedvezek, leküldöm Ôt a földre. Kicsiny faluban, istállóban fog születni AZ Isten. S az angyalok a mennybôl lemennek s ott imádják. (ÉNEK Áldott, ki az Úr nevében jön...)

S hogy a világ végéig övéi közt lehessen, ezért halld, mit tesz élete utolsó estéjén, melyet övéi közt tölt. (Kép: Az utolsó vacsora)

JÉZUS	Ez az én testem, ez az én vérem, az új szövetségé, mely érettetek és sokakért kiontatik a bûnök bocsánatára.

LUCIFER	Nem szolgálok!

ANGYALOK ÉNEKE	Szent, szent, szent... (Egy angyal kivonja fényes pallosát, gyôz.)

EV	Ekkor harc támadt a mennyben: Mihály és angyalai megtámadják a sárkányt. A sárkány és angyalai védekeztek, de nem tudtak ellenállni, és nem maradt számukra hely a Mennyben. Letaszították a nagy sárkányt, az ôskígyót, aki maga az ördög, a sátán, aki elcsábítja az egész világot. A földre taszították, vele együtt lezuhantak angyalai.

ANGYALOK	Örvendezzetek, Mennyek, kik benne laktok! Jaj a földnek, mert hozzátok szállt le az ördög nagy haraggal. Tudja, hogy kevés ideje van.

II. RÉSZ.

EV	Jaj a földnek, mert hozzátok szállt le az ördög nagy haraggal, mert tudja, hogy kevés ideje van. (Jelenések Könyvébôl)

EV	Jaj a földnek... Lássuk, mindjárt a teremtés elején, hogyan csábítja el az ördög az elsô embert.

Kezdetben teremté Isten a Mennyet és a Földet. A Föld azonban puszta és üres volt és sötétség volt a mélység színén: de az Isten lelke ott lebegett a vizek felett. És mondá az ISTEN.

ISTEN	Legyen világosság!

EV	És lôn világosság. Ezután (hat korszakban) megteremtette Isten az égboltot, növényeket, állatokat. Majd mondá ISTEN Alkossunk embert a mi képünkre és hasonlatosságunkra. Uralkodjék a tenger halain s az ég madarain, az egész földön.

EV	Megteremté Isten az embert a maga képére, az Isten képére. Megalkotta az Úr az embert a föld anyagából és arcára lehelte az élet lehelletét és élôlénnyé lett az ember.

(Ádám és Éva kétoldalról jönnek, nézelôdnek.)

Az Úristen az embert a gyönyörûség paradicsomába helyezte, hogy mûvelje s ôrizze azt. És parancsola nekik mondván:

ISTEN	A paradicsom minden fájáról ehettek, de a jó és gonosz tudásának fájáról ne egyél, mert amely napon arról eszel, halált kell halnod.

ÁDÁM	Hallottad?

ÉVA	Ennyi szebbnél-szebb fa, s csak egyrôl nem ehetünk, milyen jó hozzánk a mi jó Atyánk!

EV	Ámde a kígyó ravaszabb volt, mint a föld minden állata, azt mondá az asszonynak:

LUCIFER	Miért parancsolta meg nektek az Isten, hogy a paradicsom egyik fájáról se egyetek?

ÉVA	Mi a paradicsom fáiról eszünk! Isten csak egyetlen fától tiltott el minket, nehogy meghaljunk!

LUCIFER	Dehogy haltok meg! Sôt! Olyanok lesztek, mint az Isten!

ÉVA	Igazán? -- Próbáljuk meg!

ÁDÁM	Nem hallottad az Úr szavát? Emlékezz, mit mondtál: Jó az Isten, hogy csak egy fától tilt el. Most pedig, meg akarod szegni az Isten parancsát?

ÉVA	No, csak egy harapást! -- Kóstold meg te is! (Ádám vonakodik)

LUCIFER	Hah! Ilyen gyáva legényt! Nincs benne semmi tudásvágy, semmi férfiasság! Eh! (Megkóstolják az almát. Dörög, villámlik, röhög a sátán.) Hah, gyôztem, enyémek vagytok! Gyertek, hadd öleljelek benneteket magamhoz! Hadd legyetek ti is undok feketék, mint én. -- Ha én, a világosság angyala, nem álltam meg a próbát, s a mennybôl a pokolba zuhantam, nem fogom tûrni, hogy egy ember is a mennybe jusson! Legyen a ti lelketek is a pokol tölteléke! -- Tudom én, hogyan kell veletek bánni... Ma még egy keveset kínlódjatok itt, ... aztán viszontlátásra a pokolban!

ÉVA	Mi történt? -- Ádám, bujjunk el, félek az Istentôl.

ISTEN	Ádám, hol vagy?

ÁDÁM	Hallottam szavadat, megijedtem, elrejtôztem!

ISTEN	Miért kellett félned, hacsak nem azért, mert ettél a tiltott fa gyümölcsébôl?

ÁDÁM	Az asszony, kit te társul adtál nekem, adott a fának gyümölcsébôl, és ettem.

ISTEN	Miért tetted ezt?

ÉVA	A kígyó rászedett, és ettem.

EV	Mondá erre Isten a kígyónak:

ISTEN	Mivel ezt tetted, átkozott légy minden földi vad között. Ellenségeskedést vetek közötted és az asszony között, ivadékod és ivadéka között. Ô megrontja fejedet, de te pedig sarka után leselkedel.

ÉVA	Megsokasítom gyötrelmeidet és terhességed kínjait: fájdalommal szüljed a gyermeked, s légy a férj hatalma alatt.

ÁDÁM	Átkozott legyen a föld munkád alatt. Tövist és bogáncsot hajtson az neked. Arcod verejtékével eszed a kenyered, míg vissza nem térsz a földbe, mert por vagy és porrá lészel.

EV	Ezután kiûzte Isten Ádámot a gyönyörûség paradicsomából.

(Angyal tüzes karddal. Kimennek, a szín elsötétül).

ÁDÁM	Ó, bezárult édenünk, rosszra fordult kezdetünk, megtaláltuk a halált, üdvünk kincse zárra zárt.

ÉVA	Fel-felnyögött bár imánk, égi harmat hullj miránk, de bilincsben a kezek, mert a lélek vétkezett. (Sz.V.U.3.)

III. RÉSZ

KONFERÁLÓ	Az elsô bûnt követte a többi sok száz és ezer bûn. Amikor Isten megelégelte a sok visszaélést, negyven nap alatt elpusztított mindent a vízözön. Egyetlen ember sem menekült meg, csak Noé és családja a bárkában. Amikor a szörnyû árvíz után újból kezdik az életet, hálaáldozatot mutatnak be Istennek. Idôvel elszaporodnak, újra megromlanak.

Isten nem akarja újra elpusztítani a világot. Más eszközökhöz fordul. Szeretetét akarja kiárasztani a világra. Fiát, a második isteni személyt gyermekként akarja leküldeni a földre. Éljen az Isten-gyermek együtt a többi emberrel. Mutassa meg, milyen az Isten elgondolása szerinti élet. Tanítsa meg az embereket helyesen élni.

De ki legyen az Istengyermek ôse, anyja? -- Minden baj forrását, az engedetlenséget csak a feltétel nélküli engedelmesség teheti jóvá, ezért tette Isten próbára Ábrahámot.

ISTEN	Ábrahám, Ábrahám! (Az oltár lépcsôjén ült eddig, most feláll, a hang felé fordul).

ÁBRAHÁM	Itt vagyok, Uram!

ISTEN	Vedd egyszülött fiadat, kit szeretsz, Izsákot, és áldozd fel nekem egészen elégô áldozatul.

EV	Felkele erre Ábrahám az éjszakából s fiával elindul a helyre, melyet az Isten meghagyott neki. Amint így ketten mendegélnek, egyszercsak megszólal Izsák: Atyám! Itt a tûz meg a fa, de hol van az áldozati állat?

ÁBRAHÁM	Az Isten majd gondoskodik magának egészen elégô áldozatról, fiam.

Így mendegéltek együtt, míg eljutottak arra a helyre, melyet az Isten mutatott neki. Ott oltárt épített, fiát megkötözte, feltette az oltárra, aztán kinyújtotta kezét, hogy megölje fiát. De íme, kiálta az Úr angyala a Mennybôl, mondván: Ábrahám, Ábrahám! Ne nyúljon kezed a gyermekhez, s most már látom, hogy kedvemért egyszülött fiadnak sem kedveztél. Látom, hogy féled az Istent. -- Önmagamra esküszöm, hogy mivel ezt megtetted, megáldalak. Ivadékodban nyer áldást a föld minden népe, mivel engedelmeskedtél szavamnak. (Sz.V.U. 3. 3, 5.sz.)

EV	Isten ígérete után eltelt ezerkétszáz év. Várták, mikor fog beteljesedni az ígéret. Kiválasztott embereket küldött Isten, akik tanították, oktatták, vigasztalták a népet. Ilyen próféta volt Izaiás. -- Hallgassuk meg tanítását.

IZAIÁS	Az Úr lelke van rajtam, mert felkent engem az Úr. Elküldött engem örömhírt vinni a szelídeknek, meggyógyítani a megtört szívûeket, szabadulást hirdetni a foglyoknak, megnyitást a bezártaknak, s megvigasztalni minden gyászolót.

Így szólt ugyanis hozzám az Úr: A Seregek Urát, Ôt valljátok szentnek. Csak Tôle remegjetek, csak Tôle rettegjetek. Így majd a nép, mely sötétben járt, nagy fényességet lát: azok számára, akik a halál árnyékában ülnek, világosság támad. Gyermek születik ugyanis nekünk, és fiú adatik nekünk, és a fejedelemség az Ô vállára kerül. És lészen az Ô neve: Csodálatos, tanácsadó Isten, hôs, az Örökkévalóság Atyja, a Béke Fejedelme.

ÉNEKKAR	Mint forró sóhaj... (Sz.V.U.13., folytatva) Vesszô kél majd Jessze törzsökébôl és virág nô ki gyökerébôl. És rajta lészen majd a bölcsesség és értelem lelke, a tanács és erôsség lelke, a tudás és a jámborság lelke, és eltölti Ôt az Úr félelmének Lelke. Nem aszerint ítél majd, amit a szem lát, nem aszerint ítélkezik, amit a fül hall. Igazságosan ítél majd a szegények fölött, és méltányosan ítélkezik a föld szelídeinek.

(Ének Bûnös néped...)

Mosakodjatok meg, tisztítsátok meg magatokat. Távolítsátok el szemem elôl gonosz gondolataitokat. Hagyjatok fel azzal, hogy rosszat cselekesztek! Tanuljatok jót tenni! Keressétek az igazságot, siessetek segítségére az elnyomottaknak. Szolgáltassatok igazságot az árvának, védelmezzétek az özvegyeket! S ekkor, ha bûneitek olyanok is, mint a skarlát, fehérek lesznek, mint a hó. Ha olyan vörösek is, mint a bíbor, fehérek lesznek, mint a gyapjú.

Ha úgy akarjátok, és rám hallgattok, a föld legjavából esztek. Ha azonban ellenkeztek és engem haragra ingereltek, kard emészt meg titeket. Bizony, az Úr szája mondja ezt.

HANG A TÖMEGBÔL	A Megváltót várjuk mi!

MÁSIK HANG	Ô fogja újjáalkotni testünket, és hasonlóvá teszi az Ô dicsôséges testéhez.

KÓRUS	(mind)Józanul, igazán, és jámborul éljünk e világban, várjuk a boldog reménységet, és a nagy Isten dicsôségének eljövetelét.

3. HANG	Kérlek, Uram, küldd el, akit megígértél, tekintsd a Te néped nyomorúságát! Ígéretedhez híven, jöjj és szabadíts meg minket!

ÉNEK	Téged vár...

4. HANG	Vajha szétszakítanád az egeket és leszállnál hozzánk, Uram, Te a mi Atyánk vagy!

MIND	Mi vagyunk az agyag, Te vagy a formálónk! Kezed mûvei vagyunk valamennyien.

IZAIÁS	Kelj fel, Jeruzsálem, mert eljött a te világosságod, s az Úr dicsôsége fölragyogott fölötted, mert íme, sötétség borítja a földet, és homály a népeket, de fölötted fölragyog az Úr, és dicsôsége megnyilvánul rajtad. Íme, egy szûz méhében fogan és fiat szül, és neve Emmánuel lesz!

ÉNEK	(lendületesen) Ébredj, ember mély álmodból...

(Szûz Mária balról elôrejön, lehajtott fejjel. Ave Maria... Dicsérjétek az Urat 21.)

ÉNEK	Mária, szûz virág...

Jeruzsálem templomában

MÁRIA ÉNEKLI	Könyörülj népeden...

(Ének 2 szakasz, Mária kitárt karral: Könyörülj népeden...)

ÉNEK	Elküldé az Úr angyalát...

(Vagy ezt énekli végig az angyal, vagy a Szentírás alapján élô szóval. Ha énekeli, akkor Mária is énekeli: Íme, az Úr szolgáló leánya...)

ÉNEK	Áron vesszeje virágzik...

EV	Abban az idôben Augustus római császár rendeletet bocsátott ki, hogy írassék össze az egész földkerekség. Ez az elsô népszámlálás Kvirinusznak, Szíria helytartójának idejében történt. Elment mindenki a saját városába, hogy följegyeztesse magát.

József Dávid házából és nemzetségébôl származott. Elment tehát Galilea Názáret nevû városából, Dávid városába, a júdeai Betlehembe, hogy feljegyeztesse magát Máriával, feleségével együtt, aki áldott állapotban volt. Miközben ott tartózkodtak, elérkezett Mária szülésének ideje, azonban nem kaptak helyet a szálláson.

(Szálláskeresés.)

ÉNEK VÉGE	Csak a Szent Szûz jár hiába Betlehemnek városába...

Azon a vidéken pásztorok tanyáztak kinn a szabadban, és éjszaka ôrizték nyájukat.

Betlehemes játék.

SZÁLLÁSKERESÉS

Lukács: 2, 1--7.	...,,'mert nem kaptak helyet a szálláson''

Mária, József fáradtan, szótlanul jönnek.

ÉNEK	Szállást keres a Szent Család, de senki sincs, ki helyet ád!

Nincsen aki befogadja, azt ki égnek-földnek Ura,

Nincsen aki befogadja, azt ki égnek-földnek Ura.

EV	Ennél a jelenetnél mindig elítéljük a betlehemi rokonokat.

Most nézzünk a dolog mélyére. Elôször azt kell tudnunk, hogy a város valóban zsúfolt volt. Azután nem tudták, hogy az Isten Fiának kell a szállás, s akkor még nem hangzott el Jézus tanítása: aki egyet befogad, engem fogad be.

A harmadik dolog: József jól tudta, hogy Mária mi elôtt áll. Tehát tömegszállásra, még ha hívták volna, sem ment volna.

A negyedik dolog: faluhelyen még ma is megvan, hogy a férfiak az istállóban alszanak az állatoknál. Abban az idôben a juhászok családostul laktak a juhistálló-barlangban. József itt született, itt töltötte gyermekkorát, ismerte az állapotokat, inkább választotta a magányos istállót, mint a rokonok hangos, sokszor duhaj viselkedésével terhes lakást.

Végsô mentség a betlehemi emberekre: Jézus akart az istállóba menni! Éspedig abba az istállóba, ahol azokat a bárányokat nevelték, melyeket Jeruzsálembe áldozatra vittek. Tudta, hogy Ô lesz az igazi Bárány, aki életével, áldozatával eltörli az állatáldozatokat s helyébe adja az Újszövetség áldozatát.

Most, a karácsonyi szent idôben, ne nehezteljünk még a betlehemi háztulajdonosokra sem.

Most, amikor újra látjuk Máriát és Józsefet szállást keresni, inkább kérdezzük meg magunktól: befogadtam-e lelkembe most a szent ünnepek alatt Jézust? Ha befogadtam, hogyan érzi magát nálam, nem kívánkozik-e inkább az istálló egyszerû csendjébe, állatok, pásztorok társaságába?

ÉNEK ÚJRA	Szállást keres a Szentcsalád

De senki sincs, ki helyet ád!

Nincsen, aki befogadja!

Azt, ki égnek-földnek Ura!

Az idô már késôre jár,

A madár is fészkére száll!

Csak a szent Szûz jár hiába

Betlehemnek városába!

Legalább ti, jó emberek,

Fogadjátok a Kisdedet!

Házatokra boldogság száll,

Ha bejön az égi Király.

Lukács 2, 8.	Azon a vidéken pásztorok tanyáztak kinn a szabadban, és éjszaka ôrizték a nyájukat.

PÁSZTORJELENET:

(Tetszés szerint betehetô akármelyik pásztorjáték pásztorjelenete. A lényeg az, hogy a jászolnál fejezôdjék be!)

VÉGE


Jöjj el már, a mi vigasztalásunkra

Szereplôk:

KONFERÁLÓ

EMBER

KER. SZT. JÁNOS

IZAIÁS

MIKEÁS

MALAKIÁS

LUKÁCS EV.

FÔANGYAL

LÁNYOK

MÁRIA

JÓZSEF

1.-3. ANGYAL

PANKA

BOJTÁR

1.-6. PÁSZTOR

FÔPÁSZTOR

KÉT KISLÁNY

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

KONFERÁLÓ	Az emberiség adventjének sötét éjszakájában, szívében a megváltás utáni vággyal bolyong Ádám, az örök ember. Szeme elôtt még ott lebeg a Paradicsom kapuját ôrzô angyal, kezében a tüzes karddal. Úttalan utakon, kietlen tájakon, meredek sziklák között, a bûn szédítô mélységei fölött vezet útja. Lelkét véresre tépte a megismert rossznak és jónak a küzdelme. Vállát az isteni átok súlya nyomja. Mióta cipeli botladozó léptekkel ezt a vállára nehezedô átoksúlyt? Évezredek peregtek már le az idô homokóráján.

EMBER	Eljön-e hát végre az idô teljessége? Eljön-e a megígért Messiás? Vagy talán az egész puszta ábránd? (leborul)

KER. JÁNOS	A pusztában kiáltónak ez a szava: Készítsétek az Úr útját. Töltsetek föl minden völgyet, legyen egyenessé, ami egyenetlen, simává, ami göröngyös, hogy meglássa majd minden ember az Isten üdvösségét!

ÉNEK 9/1:	Ébredj, ember, mély álmodból, megszabadulsz rabságodból. Közelít már üdvösséged, eltörlik már minden vétked.

(Ének közben felemelkedik az Ember, elôre lép és felemeli karját.)

EMBER	Hozzád emelem, Uram, lelkemet. Tebenned bízom és nem szégyenülök meg!

KÓRUS	Évezredek hosszú során bolyongtál, ó ember, a lélek éjszakájában és a bûnök sötétségében. De most emeld föl fejedet, mert elkövetkezett megváltásod! Sohase felejtsd el, ó ember, hogy isteni fényre születtél és a sötétség már nem otthonod.

KONFERÁLÓ	Isten a próféták által is egyre vigasztalta, bátorította az embereket, hogy csak higgyenek, várjanak türelemmel, mert dereng már és mindig nagyobb lesz a fény. A halvány csillag fénye mindjobban felragyog, egyre jobban megvilágosodik az Eljövendô alakja, és mindig közelebb érkezik az idôk teljessége. Halljuk csak, mit mond Izaiás próféta!

IZAIÁS	Halljátok Isten szavát! ,,Íme a szûz méhében fogan és fiút szül, neve: Emmánuel, és ez azt jelenti: Velünk az Isten. A nép, amely sötétségben jár, nagy világosságot pillant meg. Fény támad azok számára, akik a halál árnyékában laknak.''

(Egy kis angyal meggyújtja az elsô gyertyát.)

KÓRUS	Hiszünk Tebenned, égi szent követ, Út, Igazság, Élet,

Hittel vallunk Téged Istenünknek, Üdvözítônk!

KONFERÁLÓ	Mikeás próféta jóelôre azt is megmondta: hol fog megszületni a várt Megváltó.

MIKEÁS	,,Te, Betlehem, kicsiny vagy ugyan Júda városai között, mégis belôled származik népemnek Megváltója.''

(A második gyertya meggyújtása.)

KÓRUS	A prófétáknak lelkei látták szent jelenésekben

S téged békességben várt, édes Üdvözítônk.

Íme, jön is már az Elôhirnöke. Róla jövendöl Malakiás próféta.

MALAKIÁS	Íme, én elküldöm angyalomat színed elôtt, hogy elkészítse utadat és csakhamar eljön templomához az Úr, akit ti kerestek és vártok.

(A harmadik gyertya meggyújtása.)

KÓRUS	Mint forró sóhaj, elhaló, bús jaj, kél halk énekünk!

13/1,4	Sötétben járunk, hajnalra várunk, jöjj el, Istenünk!

Jöjj, a bûn éget, jöjj, várunk Téged, Jézus, Istenünk!

Isteni Gyermek, ó, hozz kegyelmet, hozz békét nekünk!

EMBER	Harmatozzatok, égi magasok, ontsátok, felhôk, az igazat!

Nyíljék meg a föld, és teremje az Üdvözítôt!

(Próféták az Embert félkörben körülállják és ôk is megismétlik az ember után.)

KONFERÁLÓ	A szelíd csillag fénye már bíborló hajnalpírba ment át, s az égen már felderengett az ígéret fénye. A vágytól csengô hangra a mindenség zúgja a visszhangot:

MINDENKI	Jöjj el, Urunk, áldott Üdvözítônk, és segítsd árva néped!

KÓRUS	Ó, Emmánuel, Királyunk és Törvényhozónk, a népek vágyakozása és sóhajtása: Jöjj el már a mi megváltásunkra, Istenünk!

MINDENKI	Jöjj el, Urunk, áldott Üdvözítônk, és segítsd árva néped!

(Közben kivonulnak, csak a konferáló marad.)

KONFERÁLÓ	És akkor hajnalpírban egy ragyogó jel tûnt fel az égen:

Egy Asszony, akinek öltözete a nap volt, lába alatt a hold, fején 12 csillagból korona. Eljött az erôs Asszony, az új Éva. Lelke tisztán ragyogott, a neve: Mária.

(Mária jön.)

KONFERÁLÓ	Íme, elérkezett az idôk teljessége. Isten kiválasztotta az isteni gyermek édesanyját, Máriát, aki ezt az örömhírt Gábor fôangyaltól tudta meg, ahogy ezt Lukács evangélista megírta:

LUKÁCS EV.	,,Isten elküldte Gábor angyalt Galilea Názáret nevû városába egy szûzhöz. A szüzet Máriának hívták és jegyese volt egy József nevû férfinak, aki Dávid családjából származott.''

(Negyedik gyertya gyújtása.)

KÓRUS	Elküldé az Úr angyalát, hogy köszöntse Szûz Máriát,

9/2	Kinek tiszta szûz méhébe alászállt az örök Ige.

FÔANGYAL	Üdvözlégy, Mária, kegyelemmel teljes, az Úr van teveled és áldott vagy te az asszonyok között, és áldott a te méhednek gyümölcse.

LÁNYOK (2)	Názáretben élt egy lányka,

Isten szelíd rózsaszálja.

Gábor angyal szíves szóval

Köszönti ôt és így szólal:

Szûz Mária, tiszta szíved

Isten elôtt kedvessé tett.

Szeretettel arra kér meg,

Szent Fiát te óvjad, védjed.

KONFERÁLÓ	Mária meglepôdött és meg is ijedt, de a fôangyal megnyugtatta

FÔANGYAL	Ne félj, Mária! Kegyelmet találtál Istennél. Méhedben fogansz és fiat szülsz. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô, a Magasságbelinek Fia. Az Úristen neki adja atyjának, Dávidnak trónját. Uralkodni fog mindörökké és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	Hogyan történik mindez?

FÔANGYAL	A Szentlélek száll rád és a Magasságbeli ereje borít el. Ezért a születendô szent is az Isten Fia lesz.

MÁRIA	Az Úr szolgálóleánya vagyok, történjék velem szavaid szerint.

(Mária egyedül marad. Szívébôl dalban csordul ki az öröm.)

MÁRIA	Magasztalja lelkem az én Uramat,

Örvendezve élek szárnyai alatt.

Szolgálója lettem, lepillantott rám,

Alázattal zengi dicséretét szám.

Ami velem történt, nem volt soha még,

Boldognak mond engem, minden nemzedék.

Nagyot mûvelt rajtam hatalmas keze,

Jóságában százszor szent az Ô neve.

JÓZSEF	Mária, látom, hogy lépted napról-napra nehezebb lesz, az én szívem pedig súlyos aggodalomtól terhes. Augustus, a rómaiak császára tudtunkra adta, hogy összeírást rendel el. Persze, tudni akarja, hogy mennyi adót vethet ki ránk. A kijelölt idôre mindenkinek szülôvárosában kell lenni. Mi és minden ôseink Dávid házából és nemzetségébôl származunk. Betlehem a mi ôsi városunk. Oda kell elmenni és összeírásra jelentkezni.

Közeleg a kemény tél és az idô egyre rosszabb. Jól tudom, hogy édes gyümölcsöd hamarosan beérik. Mégis, fel kellene kerekednünk és el kell mennünk a messzi Betlehem városába. Ott szállás után kell néznünk, amely az összeírás alatt szállásunk lesz. Mária, jegyesem, féltelek téged. Hogyan bírod majd a megpróbáltatásokat? De mi mást tehetünk? El kell indulnunk.

MÁRIA	Jegyesem, József ne aggodalmaskodjál! Bíznunk kell, és meglátod, megsegít az Isten. Az Úr angyala minden félelmemet eloszlatta, és szívembe kegyes megnyugvás költözött. József, én nem félek. Mennyei Atyánkban bízva vállalom az utat, az ínséget, és várom a percet, amikor az Isten Fia ölemben megpihen. Lelkemben mély alázattal az Urat szolgálom, és tudom, hogy óvó szeme utunkat kíséri.

JÓZSEF	Induljunk hát akkor Isten nevében.

MÁRIA	Ôrizzen kegyelme mindörökké. Ámen.

(Kivonulnak a színrôl, miközben a kórus):

KÓRUS	Meglátogat minden tanyát, szállást keres a Szentcsalád.

Halljátok meg, jó emberek, nyissátok meg szíveteket!

Ti is kértek egyszer tanyát, ott, hol lakik a Szentcsalád,

Befogad majd a nagy égbe, ha ti is ôt szívetekbe.

(József és Mária megérkeznek.)

JÓZSEF	Miféle emberek laknak most itt Betlehem városában? Déltájban érkeztünk, most meg már lenyugszik a nap a hegyek mögé.

MÁRIA	Bizony, József, szomorú dolog ez. Egész délután kellett kopogtatni, könyörögni. Mindenütt csak elutasítás: tele van a házam... nem tudlak titeket már befogadni...

JÓZSEF	Hát igen. Végigjártuk Betlehem házait, utcáit, de kérésünk mindenütt zárt kapukra talált.

MÁRIA	(könyörögve) Istenem, olvaszd meg a jeget az emberi szíveken, mert érzem, hogy közeleg a perc, amikor szent fiam a világra jön.

JÓZSEF	Nézd csak, Mária! Ott van egy istálló. Bizonyára pásztorok tanyája, akik éjszakára szabadban hagyják az állataikat. Ez a mi utolsó lehetôségünk. A pásztorok tanyáján kell nyughelyre lelnünk. Ezek közismerten jó emberek, nem dobhatják ki a hosszú utak vándorát.

MÁRIA	Jegyesem és gondviselôm, Józsefem! Hogy hajthatnánk le fejünket romos istállóban, hol szennyes a szalma?

JÓZSEF	Keményszívû emberek lakják e várost, s én úgy hiszem, az az Úr akarata, hogy szent Fia ne közöttük pillantsa meg a napvilágot.

KÓRUS	Szállj meg, József, Máriával, születendô Jézuskával,

Lakjatok itt az éjjel, lakjatok itt az éjjel,

Közeleg a boldog óra, József, ne térj nyugovóra,

Kicsi Jézus kopogtat, megszületik maholnap.

MÁRIA	Érzem, eljött az óra, kicsi fiam szíve dobban, egyre hevesebben dobban. Kérlek, József, virrassz mellettem!

JÓZSEF	Bereteszelem a kapukat, kizárom a dühöngô szelet, s várjuk Jézusunk eljövetelét.

(Teljes sötétség, csak a gyertyák égnek, közben kihozzák a jászolt.)

KONFERÁLÓ	Mély csend borult mindenre, mélyen bent járt az idô az éjszakában, mikor égi trónusodtól, Urunk, mindenható Igéd leszállt közénk. Elérkezett a legcsodálatosabb, a legszentebb éjszaka: Isten Fia megszületett Betlehemben...

KÓRUS	Ó, gyönyörû szép, titokzatos éj!

Ég szemû gyermek, csöpp rózsalevél.

Kisdedként az édes Úr, jászolában megsimul

Szent karácsony éjjel.

Ó, fogyhatatlan, csodálatos ér

Hópehely ostya, csöpp búzakenyér.

Benne lásd, az édes Úr, téged szomjaz, rád borul

Egy világgal ér fel.

JÓZSEF	Mária, én úgy szégyenlem magam, mert olyan szegényes itt minden. A takarónk nem elég, táplálékunk alig egy harapásnyi. A barlang sziklája rideg, a szalma meg szúrós. Hát csak ennyit, ilyen keveset adhatok drága fiadnak, a mi Megváltónknak?

MÁRIA	Ne szégyelld magad, József, nem hiányzik itt nekem már az égvilágon semmi. Egy valami azonban nagyon aggaszt: megfázik ez a kicsi gyermek. Segíts, kérlek nagyon, meg ti is segítsetek, hogy a jéghideg szívektôl megvédjem gyermekem.

KÓRUS	Mostan kinyílt egy szép rózsavirág, -- Kit régen várt az egész világ.

Betlehembôl kibimbózott zöld ág, -- Királynembôl nagy méltóság.

MÁRIA	Kis Jézusom, aki fekszel jászolba, -- Értünk jöttél mennybôl e világra,

Üdvözöllek én Istenem, Téged, -- Áldd meg én gyenge szívemet!

KÓRUS	Ki értünk magadat megalázád, -- Vedd kedvesen szívünk áldozatát.

MÁRIA	Dicsôséged megváltó Istenünk, -- Engedd méltón zengenünk.

ANGYALOK	Szûz Mária várja, várja, aludjon el Jézuskája,

Átöleli szûz karjával, melengeti szép arcával.

1. ANGYAL	Karácsonynak éjszakáján, Jézus születése napján

Örüljetek, örvendjetek, a kis Jézus megszületett.

2. ANGYAL	Jézus ágyán nincsen paplan, megfázik a kis ártatlan,

A szemei könnyedeznek, a könnyei esedeznek.

3. ANGYAL	A kis Jézus aranyalma, Boldogságos Szûz az anyja,

Lábaival ringatgatja, két kezével ápolgatja.

ANGYALOK	Szûz Mária várja, várja, aludjon el Jézuskája,

Átöleli szûz karjával, melengeti szép arcával.

(Mária bölcsôdalt énekel: refr. az Angyalok: csuj, csuj, csuj...)

PANKA	Leszállt a földre a legszebb éjjel,

Sugárzó fény özönlött széjjel!

Eljött közénk az ég királya,

Kicsike karját felénk kitárja, -- Szívedet égô szívére várja.

A Szent Szûz hangja altató lágyan

Felcsendül a nagy éjszakában,

S hogy a mennyország a földre szállott,

Ô zengte a legszebb imádságot, -- Szemére csókolt halk, édes álmot.

ÉNEK	Szûz Mária a világra nékünk szent Fiát hozá,

35/1.	A jászolban fekszik, ki a mennyet s földet alkotá.

Mely végtelen kegyelem Tôled, ó, Istenem,

Hogy így szeretted az embereket.

(Itt jönnek a pásztorok, ,,tüzet raknak'' (villany), köréje ülnek, illetve fekszenek, közben folytatják az éneket.)

35/2.	Az angyalok Jézus születését áldva zengenek,

A pásztorok a mennyei fényre hozzá sietnek,

Örömre ébredének minden teremtmények,

Mind ôt imádják és magasztalják.

PANKA	Én is sietve elmegyek és elviszem a szívemet,

17/4.	Aranyalma kis Jézusnak, néki adom ajándéknak,

Legyen övé mindörökre!

17/3.	Felserkennek a pásztorok, a szívük hangosan dobog,

Viszik nyájuk kis bárányát, jámbor szívük színaranyát,

Kisded Jézus örömére.

(Itt elindulnak a pásztorok, tesznek egy kört és éneklik mind)

KÓRUS	Pásztorok, pásztorok örvendezve, sietnek Jézushoz Betlehembe,

Köszöntést mondanak a Kisdednek, ki váltságot hozott az embernek.

KÓRUS	Angyalok szózata minket is hív. Értse meg ezt tehát minden hû szív.

32/1,2.	A kisded Jézuskát mi is áldjuk, mint a hív pásztorok, magasztaljuk.

KONFERÁLÓ	Betlehemben vagyunk már, a pásztorok is ott vannak, kicsik és nagyok, tiszta szemük csak úgy ragyog. Megpillantják Máriát, karján édes kis fiát. Ajkuk néma, szótalan, állnak, néznek boldogan, majd mégis énekbe fognak.

PÁSZTOROK ÉNEKE

C.37.	A kis Jézus megszületett, örvendjünk,

Elküldötte Ô szent Fiát Istenünk.

Betlehemben fekszik rongyos jászolban,

Azért van oly fényesség a városban.

Eleibe térdepelünk mindnyájan,

Örvendezve énekelünk vígságban,

Dicséretet mondunk édes Anyjának,

Ajándékot adunk a kis Jézusnak.

(A pásztorok körülállják a jászolt, nézik Jézust, majd megszólal a bojtár)

BOJTÁR	Ó, József, keltsd fel Jézust, szent Fiadat nekünk, mert az angyaloktól Hozzája küldettünk.

JÓZSEF	Kelj fel, Jézusom, pásztorok eljöttek, szent angyaloktól akik hozzád küldettek.

MÁRIA	Itt vannak, fiam, a jó pásztorok. Egyszerû emberek, mind boldogok. Fogadd kegyesen köszöntésüket.

1. PÁSZTOR	Üdvözlégy, kis Jézus, ki hozzánk jöttél,

Ezzel a szívünkbe örömet hirdettél.

Didergô hidegben fogadd el subámat,

Alatta kis kezed soha meg nem fázhat.

2. PÁSZTOR	Én hoztam egy díszes botot, egyebet nem adhatok, mert szegény pásztor vagyok.

3. PÁSZTOR	Aki jászolban fekszik, az bizonyára nagyon fázik, ezért hoztam takarót, alatta nyugodtan alhatol.

4. PÁSZTOR	Üdvözlégy, kis Jézus, szívemnek királya, Hozzád kiált most a gyermekszívek imája, ezért fogadd el tôlem a kis szíveket.

5. PÁSZTOR	Üdvözlégy, kis Jézus, kinek hívó szava lelkünket a bûntôl riogatja.

Fogadd ezt a csengôt, téged szépen kérlek,

Hívogasd a népet, hiszem, hogy megtérnek.

6. PÁSZTOR	Üdvözlégy, pásztorok Pásztora, mennynek és földnek megváltó szent Ura!

ANGYAL	Keljetek fel mind, pásztorok, kedves a szavatok. Tartsatok ki mindvégig a hitben, reményben és szeretetben! Jézus születését szerte hirdessétek, hogy a menny jutalmát érte vehessétek!

ÉNEK	Istengyermek, kit irgalmad közénk lehozott,

23/1,2.	Angyaloknak énekével néked áldozok.

Terjeszd fölém kezedet, hogy az Isten-szeretet

Töltse el ma szívem-lelkem, jászolod tövén.

Bár nem látom gyermekarcod szent vonásait,

Hiszem mégis rendületlen, hogy már te vagy itt,

És mosolygón fölfogod könnyemet, amit hozok,

Ajándékul jászolodnak trónusához én.

FÔPÁSZTOR	A mi feladatunk tehát, pásztortársaim, megvinni az örömhírt minden embernek, hogy mindenkinek benne teljen kedve és parancsait örömmel megtegye.

KONFERÁLÓ	Miután befejezték köszöntôjüket, a pásztorok igen csodálkoztak azon, hogy Jézus, -- akié az egész föld -- ilyen szegénységben született, és mégis boldogan mosolyog. -- A Fôangyal (itt elôrelép) észreveszi ezt és mintegy gondolatukat kitalálva, így felel:

FÔANGYAL	Betlehem kicsiny barlangját választotta az Úr, s az ember-szívek legszebbjét: a Szûzanya szent szívét, hogy ott pihenjen zavartalanul.

Ó, kiválasztott drága Szûz, te láttad a csodát;

mikor Jézus megjelent, tekintete rajtad pihent,

míg angyalok zengtek glóriát.

Angyalének, fény, ragyogás, a szent Szûztôl messze állt,

Ô zengte a legszebb zenét, az énekek énekét,

Karjába zárva kisded Jézuskát.

Az Ô szíve világított s halvány lett minden fény,

Mosolygott a kis Jézuska a Szûzanyához simulva,

Míg melengette szent Szívén.

KONFERÁLÓ	Mindenki boldog volt, aki csak ott volt. De most mi is örülünk, mert a mi szívünkben is karácsony lett, hiszen tiszta a szíve mindenkinek. Így most az égi és földi lakókkal egy kórussá egyesülve zengjük a diadalmas éneket.

KÓRUS RECITÁLVA	Egek, örvendjetek! Ég, föld, te vigadozzál!

Ujjongjatok, hegyek és zengjetek zsoltárt,

Íme, megjött az Úr már!

JÓZSEF	Ó, édes Istenem, köszönöm Néked, hogy megengedted ezt a napot érnem. De mintha ott idegenek jönnének? Vajon kik lehetnek, és honnan jönnek?

KÉT KISLÁNY	Hosszú útról, messze földrôl, bölcsek jönnek napkeletrôl.

Három király itt van máris: Gáspár, Menyhért, Boldizsár is.

Az Úr Jézust úgy köszöntik, leborulnak mind a földig,

Leteszik a kincsesládát, színaranyat, tömjént, mirhát.

GÁSPÁR	Üdvözlégy, ó, drága vendég, akit küldött a Kegyesség,

Mindeneknek Alkotója, embereknek Megváltója.

Vigadozunk új fényednél, leborulunk szent szívednél,

Szénád közé könnyet öntünk, kicsi Jézus, így köszöntünk!

MENYHÉRT	Földön már új napvilág van, dicsôség a magasságban!

Angyal néki ezt kiáltja, néma csillag Ôt imádja.

Mi is immár angyalokkal, tiszta szívû pásztorokkal,

Jászlad elôtt áldunk Téged, ó, adj nekünk békességet!

BOLDIZSÁR	Szûz Mária, vigadozz már, karodon ül Csillagod már,

Áldanak a földi népek, és boldognak hívnak téged.

Födve Fiad arcocskája, de mi hittel nézünk rája.

Add, hogy éltünk nagy óráján láthassunk az ég oltárán!

3 KIRÁLY EGYÜTT

De nagy öröm is dicsérnünk, jászolodban nézdegélnünk,

Most az Isten közel hozzánk, gyermekszemmel mosolyog ránk.

ÉNEK	Fel nagy örömre, ma született, aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény, isteni Kisded, Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb, nézd a te édes Istenedet!

Nem ragyogó fény közt nyugoszik, bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak ez a szalma, koldusi hely, rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor, térdeden állj, mert ez az égi s földi király.

KONFERÁLÓ	A kis Jézus kicsi népe nagy ünnepet ünnepelt.

A mennyei nagy királynak dicséretet énekelt.

Velük együtt örvendeztek, ünnepeltek a nagyok,

Minden szemben felragyogtak fényes örömcsillagok.

Elhangzott a vers, az ének, az ünnepnek vége van,

Most mindenki otthonába megy sietve, boldogan,

Gyermekszívek ujjongása kísér minket haza.

Jézus, add, hogy ki ne hûljön, minden házban tündököljön szent örömnek csillaga. -- Így kívánunk innen mindenkinek kellemes ünnepeket karácsonyra!

ÉNEK	Mennybôl az angyal lejött hozzátok, pásztorok, pásztorok,

25/1,2.	Hogy Betlehembe sietve menve lássátok, lássátok.

Istennek Fia, aki született jászolban, jászolban,

Ô lészen néktek Üdvözítôtök valóban, valóban.

3.	Mellette vagyon az édesanyja Mária, Mária,

Barmok közt fekszik, jászolban nyugszik szent Fia, szent Fia.

VÉGE


Itt vagy már végre édes gyermek

Szereplôk:

ÖREG

KISPÁSZTOR

POKRÓCOS PÁSZTOR

IDEGES PÁSZTOR

SAJTOS PÁSZTOR

KISKATONA

KOFA

TIZEDES

JÓZSEF

MÁRIA

ANGYALOK

I. JELENET -- A PÁSZTOROK

ÖREG	Ez a nap is végetért, hál Istennek

A juhok a karámba lepihentek.

Ránk is vár bundában meleg álom,

Az, ki lefekhetik, minek álljon?

KISPÁSZTOR	Ne feküdjünk le apó, van idô még!

Inkább nézném az eget, mint ledôlnék.

Sok fényes csillag közül egy kiválik:

Tündöklik, szikrázik, sziporkázik!

ÖREG	Öregapám mondotta, jaj de régen:

Hogy egy csillag ragyog fel majd az égen,

Az jelzi Jézus születését,

Égrôl a földre leérkezését.

POKRÓCOS PÁSZTOR	Ha az Úr most leszállna fentrôl,

Akkor beválna

Mindnyájunk áhított, szép álma!

IDEGES PÁSZTOR	Itt volna az ideje,

Hogy már jönne ide le,

Tönkre megy az ember idege.

SAJTOS PÁSZTOR	Sose volt ily rossz világ!

Mindeki lop, amit lát:

Búzát is, tyúkot is,

meg birkát!

ÖSSZES PÁSZTOR	Hej, csak jönne már nekünk Üdvözítô Istenünk!

Az lenne igazi ünnepünk!

II. JELENET -- A NÁZÁRETI PIACON

KISKATONA	Üdvösség a fényes császárnak!

KOFA	Ez piactér! Mit keresgél, drága, szép vitéz?

Erre tartson, szép narancsom édes, mint a méz!

Máriám, te is dicsérd,

És József, ki elkísért!

Parancsoljon, narancsomból, jól fog esni majd!

TIZEDES	Augustus, a császár parancsolja most:

Számlálják meg Zsidóföldön az összes lakost!

Arra vedd a lépteid, hol születtek ôseid,

Ülj szamárra és nemsokára városodba érj!

KISKATONA	Üdvösség a fényes császárnak!

JÓZSEF	Mûhelyemben és a kertben lenne munka bár,

Betlehemben rám egy ember nem hiába vár!

Induljunk hát, Máriám,

Holnap reggel, úgy biz ám!

És az útra köss batyuba étket és ruhát!

III. JELENET -- A BETLEHEMI BARLANGNÁL

ÉNEKKAR	Szállást keres a Szentcsalád,

De nincs, ki hajlékot ád.

Nincsen ki befogadja

Ôt, ki égnek, földnek Ura!

Az idô már késôre jár,

A madár is fészkére száll.

Csak a szent Szûz jár hiába

Betlehemnek városába.

MÁRIA	József, nézd, egy kis barlang!

Nincs rajta dísz, sallang,

Jézusnak úgysem kell cím és rang!

JÓZSEF	Jó lesz ez találomra,

Pihenj le az alomra,

Hajtsd fejedet álomra.

ÉNEKKAR	Betlehemnek városa, zárva minden palota,

Barlangban születik -- Jézuska!

MÁRIA	Itt vagy már végre, édes Gyermek

Pólyázlak s jászolba teszlek.

Újra-újra felveszlek s a szívemre ölellek,

Jézusom, Jézusom, éneklek.

JÓZSEF	Nem számít, hogy a szalma nedves,

A barlang mégis oly kedves,

Tisztára van seperve, nem leszünk itt örökre,

Minden okunk megvan az örömre!

ÉNEKKAR	Csendes az éj, szent az éj!

MÁRIA	Szép dal szól, nincs a földön párja,

Angyalkar édes muzsikája,

Itt vannak az égiek,

Józsefem, ne légy ijedt,

Nem láttam s hallottam még ilyet!

IV. JELENET -- A PÁSZTOROK ÉS AZ ANGYALOK

ÉNEKKAR	Mennybôl az angyal...

ELSÔ ANGYAL	Ne féljetek, pásztorok, jó az üzenet:

A közelben Jézus, ma megszületett!

Jászolba van téve, pólya fehérjébe,

Menjetek, elsôk lesztek!

ÖREG PÁSZTOR	Ó, de boldog óra ez, csakhogy megértem!

Érdemes volt ezért száz évet megérnem!

Akármilyen lassan, úgy öregurasan,

Jézushoz el kell érnem!

MÁSODIK ANGYAL	Jó pásztorok, ne féljetek,

Üzenetet hoztunk nektek:

Jézusotok -- Messiásotok!

HARMADIK ANGYAL	Azért zeng az angyalének,

Dicséret a kicsikének.

Fehér pólya óvja testét,

Jászol szalmájára tették.

NEGYEDIK ANGYAL	Akár most is elmehettek,

Elsô imádói lesztek.

Betlehemi barlang fénye,

Kivilágít a sötétbe.

ÖTÖDIK ANGYAL	Amikor megpillantjátok,

Mosolyogni fog rátok,

Az a mosoly nagy varázsló,

Templom lesz a szûk istálló!

HATODIK ANGYAL	Arany lesz a sárga szalma,

Az alma meg aranyalma,

A pásztorbot királyi pálca,

Dicsfény lesz a gyertya lángja.

HETEDIK ANGYAL	Máriát is köszöntsétek,

És Józsefnek, hitvesének

Kívánjatok jóéjszakát!

Legyen boldog a Szentcsalád!

POKRÓCOS PÁSZTOR	Induljunk hát, gyertek!

Fiatalok, öregek,

Betlehem hercege vár minket!

IDEGES PÁSZTOR	Én viszek egy báránykát!

SAJTOS PÁSZTOR	Én meg túrót, sajtocskát!

KISPÁSZTOR	Én meg egy sütemény-sarkocskát!

ÖSSZES PÁSZTOR, ÉNEKKAR	Pásztorok, keljünk fel!

V. JELENET -- A BARLANGNÁL

ÉNEKKAR	Karácsonynak éjszakáján,

Jézus születése napján,

Örüljetek, örvendjetek,

A kis Jézus megszületett!

Szûz Mária várja, várja,

Aludjon el Jézuskája,

Átöleli két karjával,

Melengeti szép arcával!

MÁRIA	Aludj, aludj, boldogságom,

Harmat csillog minden ágon,

Kicsi tested gyönge, mégis

Tied lesz a föld s az ég is.

ÖREG PÁSZTOR	Milyen kedves az ének, bájos a hang!

Szebben hangzik fülemnek, mint az estharang,

Ô a gyermek anyja, Istennek színaranya,

Több ez, mint bármi nagy rang!

MÁRIA	Pásztorok, ti honnan tudjátok, hogy Jézust itt megtaláljátok?

POKRÓCOS PÁSZTOR	Égi angyal mondta el,

Most is itten énekel.

Ô küldött s jöttünk is fél éjjel!

IDEGES PÁSZTOR	Itt van ez a kis bárány,

Melegedj a bundáján,

Hogyha már fáznál éj táján.

SAJTOS PÁSZTOR	Én meg adok friss sajtot,

Édes Jézus, ne hagyd ott,

Szépecskén, lassacskán elmajszolod!

MÁRIA	Köszönetet mondok nektek, kis fiam helyett,

Hogy ma éjjel teli kézzel idejöttetek,

Jó juhászok, pásztorok!

Míg az égen száz torok énekelte:

Végre béke száll a földre le!

PÁSZTOROK	Jézus álmos, és mi már most

Útnak indulunk.

Elmegyünk, de jól szívünkbe zárjuk

Urunk!

Ô is, mint mi, oly szegény, és

Az életünk egén

Ô a hajnal: fény-arannyal hinti meg jövônk!

ÉNEKKAR	Fel, nagy örömre, megszületett!

A. Az ige megtestesült... I. rész

B. Pásztorok, pásztorok, örvendezve...

C. Kezdôdik a kismise...

D. Dicsôség mennyben az Istennek!

E. Istengyermek, kit irgalmad...

F. Ébredj, ember, mély álmodból!

G. Stille Nacht!

H. Mennybôl az angyal...

I. Oltárodhoz jöttem én...

J. Kirje, kirje, kisdedecske...

K. Erdô mellett estvéledtem.

L. Pásztorok, keljünk fel!

M. Fel, nagy örömre, megszületett!

(Pestimre, 1980. november 27.)

VÉGE


Gyermekek karácsonyi zsolozsmája

Írta: Papp Asztrik

Szereplôk:

I.,II. CSOPORT

I.,II. KAR

I.

Elôimádkozó:

Fiúk, lányok, jertek,

Itt az égi Gyermek.

Szent karácsony éjjelén,

Édesanyja kebelén

Köztünk van, már, földre szállt,

Kit a szívünk várva várt.

Gyermekek, hát gyerünk szépen,

Köszöntsük Ôt méltóképpen.

I. CSOPORT	Betlehemi kisded Jézus, szent karácsony ünnepén, születésed drága évfordulóján, lélekben színed elé járulunk.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk melegével köszöntünk.

I. CSOPORT	Áldott legyen érkezésed, szíved elsô dobbanása, édes orcád legelsô mosolya.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk melegével köszöntünk.

I. CSOPORT	Áldott legyen engedelmességed, hogy teljesítve Atyád akaratát, megváltásunkra felvetted az emberi természetet.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk stb.

I. CSOPORT	Áldott legyen szereteted, mellyel magadhoz ölelsz és testvéreddé avatsz minden embert és minden gyermeket.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk ...

I. CSOPORT	Áldott legyen alázatos egyszerûséged, mellyel szívesen fogadtad az istálló szegénységét és a jászol keménységét.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk ...

I. CSOPORT	Betlehemi kisded Jézus, ezer köszönet és örök hála érte, hogy közénk jöttél, testvérünkké lettél s születésed édes ünnepét minden gyermek ünnepévé tetted.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk ...

I. CSOPORT	Köszöntünk téged is, kis Jézusunk legboldogabb édesanyja, Mária.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk ...

I. CSOPORT	Köszöntünk téged is, kis Jézus drága gondviselôje, Mária tiszta jegyese, Szent József.

II. CSOPORT	Gyermekszívünk...

ÉNEK	,,Üdvözlégy ó drága Vendég'' SzVU 15.

II.

Egy elôimádkozó:

Ki itt fekszik a jászolban,

Nemcsak gyermek, nemcsak ember:

Istenünk és királyunk Ô,

Imádjuk hát szeretettel...

I. KAR	Karácsonyi áldott Kisded, tudjuk ki vagy: álruhában kis királyfi, a megígért s régóta várt Messiás.

II. KAR	Imádunk és magasztalunk mindörökké.

I. KAR	Te az Atya egyszülöttje, embertestben örök Ige a második szent személy vagy.

II. KAR	Imádunk és magasztalunk mindörökké.

I. KAR	Karácsonyi áldott Kisded, tudjuk ám, hogy honnan jöttél: Szentháromság kebelébôl, örök titkos örvényébôl, fényes boldog mennyországból

II. KAR	Imádunk stb. ...

I. KAR	Hol szenteknek s angyaloknak örök boldog fény világít: Te vagy fényük, boldogságuk

II. KAR	Imádunk és stb. ...

I. KAR	Karácsonyi áldott Kisded, tudjuk ám, hogy kitôl jöttél: az Atyától jöttél hozzánk, szegény esett emberekhez, vigasztalást, reményt hozni.

II. KAR	Imádunk és ...

I. KAR	Szegény, esett emberekhez Atyánk küldött követségbe: elhoztad a szabadulást, megváltásunk drága hírét.

II. KAR	Imádunk és ...

I. KAR	Karácsonyi áldott kisded, tudjuk ám, hogy miért jöttél: véred hoztad -- kiömleni, kezedet, hogy átszegezzék, szívedet, hogy lándzsa döfje, mindezt értünk, váltságunkra.

II. KAR	Imádunk és ...

I. KAR	Eljöttél, hogy testvérünk légy, s szent véreddel megtisztítva visszavezess újra minket Atyánk édes otthonába.

II. KAR	Imádunk és ...

I. KAR	Karácsonyi áldott Kisded, a Föld minden népének minden gyermekével együtt elismerünk Téged Urunknak, Istenünknek, parancsolónknak s kérünk, Te uralkodj rajtunk, te kormányozd életünket, te vezesd minden lépésünket.

II. KAR	Imádunk és magasztalunk mindörökké.

ÉNEK	,,Szûz Mária e világra nékünk ...'' SzVU. 35

III.

Egy elôimádkozó:

Bár csak barlang a lakása

S fekvôhelye szalmás jászol,

Ô a világ gazdag ura

Égi Atyja jóvoltából.

Vajon üres kézzel jött-e?

Kérdezzük meg, gyerekek.

Üres kézzel, szûk markúan

Sose jár a szeretet.

I.	Mit hoztál hát kis Királyunk?

II.	Hoztam az ég üdvözletét, angyaloknak szeretetét, pátriárkák sóvárgását, prófétáknak reménységét.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Hoztam Atyám üzenetét, megbocsájtó kegyességét, óhaját, hogy magatok is ,,Mi Atyánk''-nak szólítsátok.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	A megváltás örömhírét, a kegyelem kánaánját, bô esztendôk tejét-mézét, újszövetség szerzôdését.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Hoztam minden igaz szívnek békességet, boldogságot, égbejutás útirányát, már a földre mennyországot.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Hoztam minden szenvedônek boldogító keresztemet, könnyek után víg örömet, föltámadás bizonyságát.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Hoztam minden dolgozónak, gonddal-bajjal küszködônek anyám édes mosolygását, József derûs kitartását, magam kedves szegénységét.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Hoztam nektek, gyermekeknek --, mit is hoztam? mindent, amit szívetek csak óhajtani tud, ajkatok csak kérni képes, sôt annál is százszor többet.

I.	Mit hoztál még kis Királyunk?

II.	Még egy kincset --, hoztam nektek még egy kincset melynél nagyobb, értékesebb se égben, se földön nincsen, elhoztam és nektek adom a szívemet mindörökre.

I.	Ó jóságos kicsi Jézus, kis testvérünk, kis királyunk, hogyan fogjuk megköszönni, ki fog neked hálát adni ennyi mérhetetlen kincsért? Minden angyal fenn az égben, minden emberszív a földön, minden porszem, minden fûszál, minden bogár, minden csillag segítsetek hálát adni. Köszönet és örök hála legyen neked Messiásunk mindenért, de mindenért, mindörökre, mindörökre...

ÉNEK	Pl. Istengyermek, kit irgalmad közénk ... SzVU

IV.

Egy elôimádkozó:

Üres kézzel, szûkmarkúan

Sose jár a szeretet...

Hát mi mit adhatnánk neki?

Mit gondoltok gyerekek?

Rajta, kérdezzük meg Ôt:

Kell-e Neki ajándékunk,

Akié az ég s a föld?...

I.	Betlehemi drága Kisded, Messiásunk, kis Királyunk ennyi égi ajándékért mit adhatnánk teneked, szegény földi gyermekek?

II.	Mit adtok hát testvérkéim?

I.	Neked adjuk jókedvünket, játékaink vidámságát, ajkunk dalos csicsergését -- kell-e mindez kis Urunk?

II.	S mit adtok még testvérkéim?

I.	Neked adjuk imáinkat, este-reggel-étkezésnél, templombeli buzgalmunkat: -- vajon elfogadod-e?

I.	S mit adtok még testvérkéim?

II.	Adjuk szemünk ragyogását, nyelvünk szennytelen beszédét, igazmondás áldozatát, kívánásunk fékezését.

II.	S mit adtok még testvérkéim?

I.	Adjuk apró gondjainkat, gyermeki kis bajainkat, nyári hôség perzselését, téli fagyok dermesztését, tanulásnak verejtékét: -- örömödre lesznek-e?

II.	S mit adtok még testvérkéim?

I.	Neked adjuk azt a hálát, szeretet és bizalmat, mit szülônkkel szemben érzünk -- s szófogadás kis keresztjét: -- vajon nem veted-e vissza?

II.	S mit adtok még testvérkéim?

I.	Hogyha néha visszaverjük az irigység kísértését, kárörömét, durvaságot -- vajon szívesen veszed-e?

II.	S mit adtok még testvérkéim?

I.	Hittanórán figyelmünket, szentgyónásban bûneinket, áldozásban lelkünk házát, napunk huszonnégy óráját, minden óránk minden percét -- elég lesz-e Jézusunk?

I.	S mit adtok még testvérkéim?

II.	Betlehemi Krisztusunk, ó, amit még adhatunk, hát az bizony nem nagy érték, haszontalan kicsi jószág, állhatatlan semmiség, de ha kell, ha elfogadod, ha örömöd telne benne, kész örömmel odaadjuk: fogadd kicsi szíveinket, silány kicsi szíveinket s zárd el, rejtsd el a szívedbe, a szívedbe mindörökre, mindörökre Jézusunk.

ÉNEK	Pl. Ó gyönyörû szép titokzatos éj SzVU 29.

V.

Egy elôimádkozó:

Búcsúzóul gyerekek

Imádjuk a Kisdedet

Ki szent Szívét nekünk adta

S a mienket elfogadta.

Köszönjük meg kegyességét,

elbájoló kedvességét

S dicsôítsük az Atyát,

hogy elküldte szent Fiát.

I.	Kedves Urunk, betlehemi áldott Kisded, köszönjük jóságodat, kedvességedet.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Hogyan köszönjük meg, hogy Isten létedre leereszkedtél hozzánk, gyarló teremtményeidhez?

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Hogyan köszönjük meg, hogy minket, helytelen gyermekeket is annyira szerettél, kitüntettél?

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Betlehemi kis Jézuska, neked adtuk szíveinket, itt hagyjuk most azt nálad mindörökre.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Ígérjük, hogy most és felnôtt korunkban is, halálunk órájáig megvalljuk és megtartjuk hitünket, teljesítjük parancsaidat, hûségesen járjuk utaidat.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Ígérjük, hogy a te kegyelmeddel úgy járjuk végig életünk útját, hogy halálunk után eljuthassunk hozzád, boldog országodba.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Jászolodnál boldogan énekeljük angyalaiddal: ,,Dicsôség a magasságban Istennek és békesség a földön a jóakaratú embereknek''.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Jászolodban hûséges szívvel imádunk a szerény Pásztorokkal.

II.	Maradj velünk mindörökre.

I.	Máriával, Szûzanyánkkal s nevelôddel, Szent Józseffel -- veled maradunk mindörökre.

MIND	Maradj velünk mindörökre... Maradj velünk mindörökre.

ÉNEK	Mennybôl az angyal ...

VÉGE


Gyermekek hódolata a karácsonyi kisded elôtt

Írta: Papp Asztrik

Szereplôk:

MIND

FIÚ

LÁNY

(Szavalókórus a jászol elôtt)

LÁNY	Holdvilágos csendes éj...

Szent varázsa szívünkig hat

Fent az égen millió csillag,

Békét havaz a világra.

FIÚ	Ez a csodák éjszakája,

Szent karácsony éjszakája.

MIND	Szent karácsony éjszakája.

LÁNY	Ez hát amaz áldott éjjel,

Melyrôl a próféta szólott:

Méztôl csepegnek a dombok,

A hegyek is tejjel-mézzel...

FIÚ	Áldjuk ezt a szent éjszakát,

Melyrôl a szent jósok írtak:

A nép, mely nagy sötétben járt,

Szemvakító fényre virrad.

LÁNY	Áldjuk ezt a szent éjszakát,

Melyrôl Izajás hirdette:

Íme a Szûz Gyermeket szül,

Emanuel lesz a neve,

Emanuel=Isten velünk.

MIND	Emanuel Isten velünk.

FIÚ	Ô hoz békét a szívekbe,

ô hoz békét a világra.

LÁNY	Égi béke éjszakája,

Szent karácsony éjszakája.

MIND	Szent karácsony éjszakája.

Ének (Csendes éj...)

LÁNY	Ni, hogy ragyog az a csillag,

Amott messze keleten:

Ég tôle a hegyorom.

FIÚ	Errôl szólt tán Beor fia,

Bálaám is egykoron.

LÁNY	Arra van tán Betlehem.

MIND	,,De te, Efrata Betlehemje,

Kicsiny vagy ugyan Júda ezernyi helységei között

Mégis belôled származik majd nekem,

Izrael jövendô uralkodója,

Ki kezdettôl fogva,

az örökkévalóság napjaitól származott.''

LÁNY	E ragyogó csillag után

Ment a három szent bölcs király,

Gáspár, Menyhért és Boldizsár.

LÁNY	Útjukat e fény jelezte,

Míg elértek Betlehembe.

MIND	S eljutottak Betlehembe.

FIÚ	Fiúk, lányok, gyerekek,

Valami jutott eszembe,

Ki is mondom hát: -- mi lenne,

Hogyha mi is elindulnánk,

És elmennénk Betlehembe?

MIND	Lányok, fiúk, gyerekek,

Jertek, menjünk Betlehembe,

Köszöntsük a Kisdedet!

Ének: Pásztorok, pásztorok, örvendezve

FIÚ	Szent József még ébren talán,

Zörgessünk be az ajtaján.

LÁNY	De vajon a Kismama.

A szépséges Mária

Beenged-e? S nem haragszik?

LÁNY	S hátha már a Kisded alszik?

Mi lesz, hogyha felriad?

FIÚ	Ej, bátraké a szerencse!

Aki gyáva, itt marad!

Fel hát, gyerünk Betlehembe!

MIND	Fel hát, menjünk Betlehembe!

Aki gyáva, lemarad,

Aki léha, aki lusta,

Akiben nincs szeretet,

Aki rossz, az lemarad.

Lányok, fiúk, gyerekek,

Induljunk hát Betlehembe!

Ének: Mind a világ örvendezzen...

LÁNY	Nézzétek csak: madarak ...

Mennyi madár száll felettünk.

FIÚ	Hát ezek sem alszanak?

LÁNY	Nyugszik talpalnak mellettünk.

FIÚ	Mókus surran fenyô ágán.

LÁNY	Amott három tarka bárány.

FIÚ	Róka koma csúszik-mászik.

FIÚ	Ordas úr is ott lopakszik.

LÁNY	Mackó két fiát is húzza,

Ej, milyen nagy hercehurca,

Nyüzsgés a bokrok alatt!

FIÚ	Úgy látszik, hogy ezek is mind

A Kisdedhez tartanak.

MIND	Az egész Föld, a mindenség:

Csillagok és bogarak,

Virágok és madarak,

Mind-mind odatartanak,

Hol az áldott égi vendég

Földrelépett Hercegecske

Mosolyával hívogat.

FIÚ	Csak serényen lányok, fiúk,

Menjünk mi is Betlehembe.

LÁNY	Fürgéké a jó szerencse,

Aki lusta, lemarad.

MIND	Rajta, menjünk Betlehembe!

Ének: Szülte a Szûz szent Fiát.

FIÚ	Hopp, megállni... megérkeztünk.

Itt a pajta elôttünk.

LÁNY	Célba értünk hát ez remek!

FIÚ	Várjatok csak, bezörgetek.

MIND	Áldott József, köszöntünk.

Eljött e sok vidám gyerek:

Egyik se rossz közöttünk.

FIÚ	Megkérnénk, ha szíves lennél,

Ha egy percre beengednél.

LÁNY	Hadd lássuk a kis Királyt,

Kit az ég és föld imád.

Ének:Üdvözlégy ó drága vendég.

LÁNY	Istállócska, jaj, be rongyos.

FIÚ	Ni, a csacsi, be bozontos,

Keresztet hord a hátán.

LÁNY	Itt egy szelíd kicsi bárány.

LÁNY	Jaj, a jászol de szûk, kemény,

Hogy pihenhet benne szegény?

LÁNY	Még a szalma is kevés.

FIÚ	Deszkafalon repedés,

Huzatos itt, befúj a szél.

FIÚ	Hézagos a szalmafedél.

LÁNY	Az ablak meg törött kopott,

Bekukucskál rajta a Hold.

LÁNY	Apró tûzhely, bögre rajta,

Vacsorájuk vajon mi volt?

MIND	Koldustanya, gyatra pajta.

MIND	Áldott égi Hercegünk,

Mit vállaltál érettünk!?

LÁNY	Ni, a Kisded ébred, mozog.

LÁNY	Anyukája hogy mosolyog.

LÁNY	Édes kerek arcocskája,

Mint a kerti liliom.

LÁNY	Szívalakú szájacskája

Harmatos virágszirom.

FIÚ	Gömbölyû kis keze párnás

Szeme, mint kép pici lámpás.

LÁNY	Haja, mint a selymes arany.

Nézd csak, felénk integet.

FIÚ	Állacskáján gödröcske van.

LÁNY	Hogy mosolyog, hogy nevet,

Ó be édes kis gyerek!

MIND	Ó be édes, ó be helyes,

Be aranyos kis gyerek!

Ének: Kirje, Kirje kisdedecske

MIND	Dicsértessél kicsi Jézus,

Földreszállott Istenfia!

Üdvözlégy ó Kismama,

Boldogságos Szûz Mária!

FIÚ	Kiskirályunk, hozzád jöttünk

Szent Karácsony éjjelén.

LÁNY	Hosszú úton jöttünk hozzád.

MIND	Ahány földrész, ahány ország

Szerte a föld kerekén,

Minden vidék gyermeknépe

Nevében jött itt elédbe

Ez a vidám gyermeksereg.

LÁNY	Karácsonyi ajándékul

Elhoztuk a szíveinket.

FIÚ	Neked adjuk --, add cserébe

Nekünk te is szívedet.

MIND	Add nekünk a szívedet!

FIÚ	Minden vidék gyermeke,

Ez az egész földteke

Velünk együtt téged áld ma.

LÁNY	Velünk együtt ünnepel ma,

Hisz e nap a mi napunk is:

Minden gyermek ünnepe.

MIND	Minden gyermek ünnepe.

ÉNEK	Ó gyönyörû szép

MIND	Köszöntünk hát Kis Királyunk

Égi édes jó barátunk,

Térdre hullunk, úgy imádunk.

FIÚ	Megköszönjük, hogy érettünk

Fényes égbôl földre jöttél,

Gyermek lettél, úgy szerettél.

LÁNY	Hogy az égbe vezess minket

Vérrel mosod vétkeinket.

FIÚ	Arra kérünk égi Kisded,

Áldj meg minden emberszívet.

LÁNY	S hozz békét az emberszívbe

LÁNY	Gyermekszívbe, felnôttszívbe,

FIÚ	Koldusszívbe, királyszívbe!

MIND	Te légy a mi békességünk.

FIÚ	Égi Kisded, arra kérünk,

Tölts el minket szeretettel,

Hadd béküljön ki egymással

Minden nemzet, minden ember

MIND	Minden nemzet, minden ember

LÁNY	Földreszállott kis Királyunk

Töltsd el szívünk kegyelemmel.

FIÚ	Hadd teljék be Szíved vágya:

Minden nép és minden ember,

gyermekember, felnôttember,

békességét, boldogságát

Egyedül csak tôled várja.

MIND	Minden nép és minden ember

békességét, boldogságát

síron innen, síron túl

Benned végre megtalálja.

ÉNEK	Karácsonyi kis Jézuska, lelkünk...

FIÚ	Késôre jár. Künn a kakas

Halljátok már? Hajnalt jelez.

LÁNY	Pirkad az ég már keleten,

Erdô-mezô is ébredez

FIÚ	A Kisded is álmos talán.

LÁNY	Áldott Mama, jó melegen

Betakargasd, védjed, óvjad.

FIÚ	Még egy csendes altatódalt

Királyunknak énekelünk,

Aztán hajrá, útra kelünk.

MIND	Égi Gyermek, reménységünk,

Adjál minden szívbe s házba,

Az egész zûrös világba

Boldog, békés szent karácsonyt.

ÉNEK	Midôn a Szûz magzatát...

MIND	Dicsôítünk édes Jézus,

Ki megváltod a világot.

József, Mária legyen áldott.

Ének: Mennybôl az angyal...

VÉGE


Rövid pásztorjáték

Szereplôk:

I.-III. PÁSZTOR

MÁRIA

JÓZSEF

KAR

FIÚK

I. RÉSZ

Pásztorok fekszenek a tûz mellett subában, báránybôr süveggel, bottal.

Közben ének hangzik.

I. PÁSZTOR	Hideg lesz ezen az éjjen,

De itt a suba, hogy megvédjen,

Tégy a tûzre is, hadd égjen.

II. PÁSZTOR	(fát tesz a tûzre, s közben mondja:)

Milyen jó a bárányoknak,

Összebújnak s így nem fáznak.

Meleg gyapjú a bundájuk,

Még szalma sem kell alájuk.

III. PÁSZTOR	(felkönyököl, ásít egyet)

Aludjatok pásztortársak,

Mindjárt itt az éjfél, lám csak

A csillagok hunyókálnak.

I. PÁSZTOR	(felkönyököl)

Én még egy kicsit virrasztok,

Elnézem a csillagokat

A juhokra vigyázgatok

S aztán én is elaluszom.

Lám már alusznak is ezek.

Minden alszik: rét, fû, gyerek.

(Le akar feküdni, amikor fényesség tûnik föl. Ijedten mondja:)

De, ha nem csalódom ott fenn,

Valami nagy fényes lebben.

Talán nem a világ vége? (kezét szeme elé teszi)

Majd megvakít erôs fénye.

(A fényesség erôsôdik és közeledik. Megijedve költögeti társait)

Hej pásztorok, mezôk népe,

Jaj mindennek vége, vége,

Ébredjetek, ébredjetek (költögeti ôket)

Mind meghalunk, ég veletek.

(A másik két pásztor is felébred, kezüket a szemük elé teszik, s ijedten egyszerre mondják:

Takarjuk el arcunk, szemünk (eltakarják)

A jó Isten legyen velünk!

(Földrebújnak, s közben felcsendül az ének)

Ne féljetek pásztorok, pásztorok, örömet hirdetek.

Mert ma néktek született,

Ki megjövendöltetett.

Egy szûznek méhébôl

Szûzen szült vérébôl,

Megváltó Istennek, -- Alle-alleluja.

(Második szakasznál félénkségük felenged, felülnek és mosolyognak.)

Hogyha pedig e csodát, e csodát látni akarjátok,

Betlehembe menjetek, és ez leszen jeletek;

Fogtok ott jászolban, takarva pólyába,

Kisdedet találni, Alle-alleluja.

I. PÁSZTOR	Pásztortársak, mintha többen

Lennének az égen, ott fenn.

II. PÁSZTOR	Én is amondó vagyok...

III. PÁSZTOR	Kicsikék is, meg nagyok.

Ének: Mennybôl az angyal... (SzVU 25.)

I. PÁSZTOR	Hej pásztorok, ugye szép volt?

Szebb, mint a csillagos égbolt!

II. PÁSZTOR	...Ilyen hangot, ily éneket,

Nem hallottam még emberek.

III. PÁSZTOR	Mondok egyet pásztortársak

Itt fekszik a Messiás csak

Nem messze az istállóban

Menjünk el látogatóba.

FIÚK ÉNEKLIK	Pásztorok keljünk fel.

Hamar induljunk el.

Betlehem városába,

Rongyos istállócskába

Siessünk, ne késsünk,

Hogy még ezen éjjel ottan lehessünk

S mi urunknak tiszteletet tehessünk.

(A két pásztor indulni akar)

I. PÁSZTOR	Várjatok meg én is megyek

Csak épp ajándékot viszek,

Aztán bízzuk juhainkat,

A jó Isten gondjaira.

II. PÁSZTOR	Én egy báránykát adok.

III. PÁSZTOR	Én meg ordát és sajtot.

I. II. III. PÁSZTOR	Nohát, akkor induljunk is,

Vigyük ajándékunkat is.

II. RÉSZ

(Jászol, mellette Sz. Mária, Szt. József, ének hallatszik)

A szép Szûz Mária szent Fiának,

Imigyen énekel kis Jézusnak:

MÁRIA	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

aludj, aludj.

Aludj el magzatom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye.

KAR	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

MÁRIA	Aludj el fiacskám, rózsaszálam.

Aludj el violám és zöld ágam.

KAR	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

(Pásztorok sorban jönnek, letérdelnek)

II. PÁSZTOR	Ezt a kicsi fehér bárányt,

Édes Jézus neked hoztam.

Hogy ma éjjel megszülettél,

Fényes angyaltól hallottam.

Ô biztatott, hogy induljunk,

Jöjjünk hozzád látogatni.

Azt nem mondta, de mi tudtuk:

Ajándékot is kell hoznunk.

(a bárányt átadja Szt. Józsefnek)

JÓZSEF	Ezt a kedves fehér bárányt

Köszönjük neked jó pásztor,

Legalább a kis Jézuska

Lesz amivel játszadozzon.

III. PÁSZTOR	Mit gondolsz most kicsi Jézus

Vajon mit hozok én néked?

Kis tarisznyám ugyanbiza,

Vajon mivel lehet tele?

Finom sajttal, azzal bizony,

Tegnap este készítettem,

Hogy ne legyen nagyon kevés

Ordát is tettem még mellé.

(Máriának átadja)

MÁRIA	Ugye milyen jó az Isten

Övéit ô nem hagyja el.

Mindig gondoskodik róluk

Akárhová visz is utuk.

I. PÁSZTOR	Nagyon szégyenlem magamat,

Nem hozhattam más egyebet

Itt a subám vedd kedvesem.

Takarózzál mindig véle

Jó meleget ad az néked.

(Leteszi a jászol elé)

JÓZSEF	Áldjon meg az Isten érte

Gyarapítsa bárányaid,

Ezzel fogom betakarni

A kis Jézus lábacskáit.

I. PÁSZTOR	Keljünk, nó, s induljunk vissza

Magára hagytuk a nyájat.

MÁRIA	Maradjatok, ne menjetek

Isten vigyáz helyettetek.

Hogy Fiához eljöttetek

Meg fog áldani titeket.

I. PÁSZTOR	Köszönjük a meghívást, de

Nem maradhatunk már tovább,

Kicsi Jézus áldd meg fiam,

s kislányomat, ki iskolás.

II. PÁSZTOR	Én meg arra kérlek, Uram,

Gyógyítsd meg a kis fiamat.

Eljött volna ô is ide

Ha nem lenne olyan beteg.

III. PÁSZTOR	Nekem meg egy kis bárányom

Elveszett a tegnap este.

Add, hogy mire vissza megyek

Az is a többi közt legyen.

JÓZSEF	Bizonyára meghallgatja

Kéréseteket a Kisded.

Mehettek nyugodtan haza

Meghallgatja imátokat.

Minden úgy lesz mint kértétek

Isten segítsen titeket.

Mindig hozzá forduljatok

Ô el nem hagy soha, soha.

(Térdet hajtanak mind, éneklik:)

Ó gyönyörû szép... SzVU 29.

VÉGE


Vicei pásztorjáték

Szereplôk:

I.-IV. ANGYAL

I.-III. PÁSZTOR

PÁSZTORJÁTÉK

Ahogy Vicében szokásban volt.

ÉNEK	Csordapásztorok, midôn Betlehemben,

Csordát ôriznek éjjel a mezôben,

Csordát ôriznek éjjel a mezôben.

Isten angyali jövének melléjük,

Nagy félelemmel telék meg ô szívük,

Nagy félelemmel telék meg ô szívük.

I. ANGYAL	Ébredj, ébredj öreg pásztor

Majd kialszod magad máskor.

Jöjj most velem meg nem bánod,

Reád nagy-nagy öröm vár ott.

II. ANGYAL	Született egy égi Bárány,

Szent Karácsony éjszakáján.

Ezüst hangját gyere halljad,

Piciny testét betakarjad.

III. ANGYAL	Háza kunyhó, ágya jászol,

De meglásd, ha véle játszol,

A szívedrôl olvad a jég,

Boldog leszel, mint soha még.

ÉNEK	Pásztorok keljünk fel, hamar induljunk el.

Betlehem városába, rongyos istállócskában.

Siessünk, ne késsünk,

hogy még ezen éjjel ottan lehessünk,

s mi Urunknak tiszteletet tehessünk.

I. PÁSZTOR	Ez az éj a csodák éjje,

Muzsikál az erdôk mélye.

Az égbolton csillag éled.

Angyalkám én megyek véled.

II. PÁSZTOR	Megyek én is, de mit vigyek?

Az éjszaka havas, hideg.

Kárognak a sötét varjak,

Kis Bárányra mit takarjak?

I. ANGYAL	Ez a bárány égi Bárány,

Egyetlen a világ táján.

Nem kell neki suba, pólya,

Szeretet a takarója.

II. ANGYAL	Nem kell néki ital, étel,

Csak a szíved melegével,

Járulj elé, így imádjad,

Mosolyából napfény árad.

III PÁSZTOR	Szent Józsefnek a szemébôl,

Öröm könnye csordul éppen.

Végig perdül a szakállán,

Mennyei gond van a vállán.

ÉNEK	Betlehemi pusztán örvendetes hír van.

Az angyalnak szava az idôben így szóla,

az idôben így szóla.

Pásztorok keljetek és gyorsan menjetek,

Közel itt e helyhez, pásztortárs minô hang ez?

Pásztortárs minô hang ez?

Betlehemnek majorjában Jézus született,

Pásztortárs nagy öröm ez! Pásztortárs nagy öröm ez!

Csillag: Erre, erre, csak utánam,

Merre suhan fehér szárnyam.

Elterjedt már messze híre,

Vár Jézuska mindenkire.

I. ANGYAL	Itt a Bárány, Ô az látod?

Mától fogva kis Királyod.

ÉNEK	Fel nagy örömre ma született,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény

Isteni Kisded szûznek ölén.

Egyszerû pásztor jöjj közelebb,

Nézd a te édes Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik,

Bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak széna, szalma, koldusi hely,

Rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor térdeden állj,

Mert ez az égi-földi király.

I. PÁSZTOR	Kis Királyom, szánom, bánom.

Bizony kopott a dolmányom.

De a szívem tisztán ragyog,

Itt nálad oly boldog vagyok.

II. PÁSZTOR	Nézelôdöm én is itten,

Szalmaágyon égi Isten.

Az égbolton csillag éled,

Angyalkám én megyek véled.

III. PÁSZTOR	Gyerünk, gyerünk ôt csodálni,

Ráborulni, mellé állni.

Örömünkkel átölelni,

Földrejöttét ünnepelni.

ÉNEK	A kis Jézus megszületett örvendjünk.

Elküldötte ô szent Fiát Istenünk.

Betlehemben fekszik rongyos jászolban,

Azért van oly fényesség a városban.

Elejében térdepelünk mindnyájan,

Örvendezve énekelünk vígsággal.

Dicséretet mondunk édesanyjának,

Ajándékot adunk a kis Jézusnak.

Csillag: Ide jöjjön, aki szegény,

Itt fakad a szívbôl remény,

Ide, akit sújt a bánat,

Itt feléje vigasz árad.

I. ANGYAL	Áldást kap itt gazdag, koldus,

Jézuska a kincsben oly dús.

Minél többet elosztogat

Kis kezében még több marad.

II. ANGYAL	Gyertek ide Édesanyák,

Kérjétek az égi Anyát.

Erôt rátok ô árasszon,

Kunyhóban is királyasszony.

III. ANGYAL	Jöjjön ide minden gyermek.

Az árvák itt otthont nyernek.

Betegeknek és árváknak,

Jézuska jött játszótársnak.

IV. ANGYAL	Gyertek ide Édesapák

A Szentcsalád példája ád

Drága képét ím (elétek) nézzétek

Kis családtok szeressétek.

V. ANGYAL	Jöjjön munkás: szántóvetô,

Itt a legszebb búzamezô.

Aki innen szerez magot,

Az arat majd szent asztagot.

IV. ANGYAL	Jöjjön, aki jóra vágyik,

E szép földi mennyországig.

Mind elfér itt Betlehemben,

Irgalomban, kegyelemben.

V. ANGYAL	Úgy gyertek, mint hazafele,

Legyen a szív dallal tele.

Üdvözlégy te égi Gyermek,

Dicsôség az Úr Istennek.

KÖZÖSEN	Ismétlik a IV. és V. angyal szakaszait.

Ének: Dicsôség mennyben az Istennek...

KIJÖVETRE	Elindulának és el is jutának,

A Szûz Máriának jó napot mondának,

jó napot mondának.

VÉGE


Kisjelenet karácsonyra

Szereplôk:

I.-IX. ANGYAL

I.-IV. PÁSZTOR

SZÛZ MÁRIA

FEHÉR KIRÁLY

FEKETE KIRÁLY

SZEGÉNY KIRÁLY

SZENT KARÁCSONY ÉJSZAKÁJA -- KISJELENET

(Szín: Egyszerû szoba, majdnem üres, éppen csak két szék, meg egy kis asztalféle szükséges)

I. ANGYAL	(bejön, hóna alatt kis köteg szalma, nyújtózkodva)

Csakhogy végre földet értem!

Elzsibbadt a szárnyam, térdem!

Sajog minden tagom, csontom,

Elhihetitek, ha én mondom!

II. ANGYAL	(bejön, kis takaró a kezében)

Ne sopánkodj angyal pajtás,

Nem illik ma a sóhajtás.

A szívedben örülsz, tudom,

Hogy lejöttünk a tejúton.

(Angyalok sorra bejönnek, mindenik hoz valamit. Kis zsákot, zacskót, terítôt, seprûcskét, játéklapátot és beszéd közben takarítják, rendezgetik a szobát. Zöld fenyôgallyat szórnak a földre, stb.)

III. ANGYAL	Én is olyan boldog vagyok,

Hogy engem is elhoztatok.

De ugye most elmondjátok,

Mért van most szükség rátok.

IV. ANGYAL	Tudod kicsim, minden évben

Szent karácsony napján éppen

A mennyország a földre jön,

Hadd legyen itt egy kis öröm.

V. ANGYAL	Jön Jézuska jön Szûzanya,

Várja ôket falu, tanya,

Város, viskó, meg palota

És megújul az örök csoda.

VI. ANGYAL	Szent karácsony éjszakáján

Földre száll az égi bárány!

És amerre ôt hû szív várja

Megkeresi, megtalálja.

VII. ANGYAL	Mi készítünk neki helyet --

Minden házban -- Betlehemet!

Kis jászolban puha szalmát,

Megújítjuk birodalmát!

(asztalkából csinál fekhelyet)

VIII. ANGYAL	(Jászol mellé teszi az egyik széket és letakarja)

Jászol mellé ül majd a Szûz,

A mosolya árnyakat ûz.

És a házban, hol megpihen,

öröm sarjad minden szívben.

IX. ANGYAL	(másik oldalra teszi a másik széket, letakarja)

Szent Józsefnek itt lesz helye,

Kész a kis ház Betlehemben!

Míg ideér a Szent Család,

Zengjük Jézus kedves dalát.

(Együtt éneklik: Mennybôl az angyal.. SzVU 25. Szûz Mária karján a kis Jézussal és Szent Józseffel jönnek, Jézust a jászolba teszik:)

SZÛZ MÁRIA	Engedd hát be kicsi angyal,

Ki tele van gonddal, bajjal,

Ki bánatos, vagy szomorú,

Hadd derüljön ki a ború.

(Ajtónálló angyal beereszti egyenkint a pásztorokat)

ANGYAL	Erre, erre szegény pásztor,

Ki éhezel, fázol százszor,

Most viduljon szíved, lelked,

Kicsi Jézus megmelenget.

I. PÁSZTOR	Pásztor vagyok, lelkipásztor,

Elcsüggedek egyszer, másszor,

Ha a nyáj szerte kószál,

s nem fehérlik, mint a hószál.

Segíts nekem kis Jézusom,

Ott haladjon a szép úton,

Minden lélek kinccsel tele,

A mennyfele, hazafele.

II. PÁSZTOR	Én gyermekek ôre vagyok,

Nevelgetek, tanítgatok,

Megfogom a kicsi kezet,

Mely irónt, meg tollat vezet.

A kis lábat irányítom,

Tudás mezôn, élethídon,

Teszem mindezt szent nevedben,

Kicsi Jézus segíts engem.

III. PÁSZTOR	Én a föld pásztora vagyok!

Szántok, vetek és aratok,

Hogyha van mit, hogyha Te adsz.

Napfényt, esôt, ha osztogatsz,

Csókot hintesz a virágra,

Búzakalászt a világnak.

IV. PÁSZTOR	Szerszámok pásztora vagyok!

Fúrok, vések és faragok,

Kicsi bölcsôt, nagy koporsót,

Használok árt, fejszét, orsót,

Az én nyájam: minden munkás.

Kis Jézuskám minket is láss!

Add, hogy ahol búg a szerszám,

Áldás fakadjon ezerszám!

SZÛZ MÁRIA	Mindenkinek gondján, baján,

Segít az én szent Fiacskám!

(Pásztorok háttérben elhelyezkednek, ajtónálló angyalka elôlép)

ANGYALKA	Háromkirály bejöhet-e?

Egy hófehér, egy fekete

És egy rongyos király, szegény?

Szûz Mária	Szent Fiam hozzájuk is eljövén.

(Három király bejön. Elsô talpig fehérben, fehér koronával a fején, bot a kezében)

FEHÉR KIRÁLY	Betegek királya vagyok!

A koronám nem is ragyog,

Az is halvány, az is sápadt,

Virágozd fel életfámat.

A könnyeket ma elengedd!

Vigasztald meg, aki szenved!

S hadd fizessen garmadával,

A szenvedés aranyával!

FEKETE KIRÁLY ELÔLÉP

Színed elé jöhetek-e?

Én a bûnösök követe.

A koronám most fekete,

Aranyszínû mond lehet-e?

Az országom ellenséges,

Ó köss velem békét, édes,

Kis királyom, szent királyom!

A bûnöket szánom, bánom,

Oldjanak fel e kis kezek,

és hûtlen többé sose leszek.

(Fehér király verse végén leborulva kis ládikót tesz Jézus elé. Szûz Mária egy piros rózsát tûz botjára. Fekete király most tömjéntartót ad át. Szent József kicseréli aranyra a fekete koronát.)

SZEGÉNY KIRÁLY	(rongyos ruhában, faág koronával)

Szegények királya vagyok!

Boldogság ma ránk ragyog.

Kivirul a zord, fagyos tél,

Mert Te jöttél, hozzánk jöttél.

Kis viskónkból lett palota,

Nem királyként jössz te oda,

Jézusom, hanem mint testvér,

Szíveinkkel egy szív, egy vér,

Öröm minket el sose hagy,

Isten hozott, a mienk vagy!

Hálánk jele: koldus mirha,

Kis virágok üde szirma!

(Csokrot tesz a kis Jézus elé és megcsókolja Jézust. A három király is beilleszkedik az együttesbe)

(Ajtónálló angyalka megszólal:)

Együtt egész Betlehem már.

Karácsonyfa ékesen vár,

Behozhatjuk kis Jézuskám?

SZÛZ MÁRIA	Hozzátok hát, hozzátok hát!

Az angyalok behozzák a karácsonyfát és sok apró csomagot. Az angyalok és pásztorok éneklik: Krisztus Jézus született...

VÉGE


A kis Jézus jászolánál

1982

Szereplôk:

21 VEZETÔ

MIND	Nagy örömet hirdetünk nektek,

Gyermekeknek, ifjaknak, öregeknek:

Égi fény hullott a sötét világra,

Elérkezett Karácsony éjszakája,

Boldog ünnepe a szeretetnek!

ÉNEK	Karácsony ünnepén -- Kegyes keresztények,

Zengjen, zengedezzen -- Örvendezô ének!

Áldás, békesség, Álleluja!

(A jelképes Betlehem megáldása)

VEZETÔ	E piciny istálló, a Baba s a jászol,

Kedves jelkép csupán, úgy faragták fából.

De most mégis több, mint puszta népmûvészet:

a pap áldásával kegyes szentelmény lett.

De mit is jelképez?

1.	Boldog Betlehemet,

Ahol számunkra a Messiás született.

Hol Fiát a Szent Szûz a világra hozta,

S elôször imádta, elôször csókolta.

VEZETÔ	Ki az a Messiás?

2.	Atya Egyszülöttje,

A Második Személy, ki leszállt a földre.

Valóságos Isten, valóságos ember,

Megváltott bennünket nagy-nagy szeretettel.

VEZETÔ	Mindezt honnan tudjuk?

3.	Isten maga mondja:

A szent iratokból olvassuk naponta.

VEZETÔ	Szedjük hát sorjába az Írás szavait:

Halljuk a Bibliát, Jézusról mit tanít?

Hogyan is kezdôdött?

4.	Ôsszüleink hajdan

Megbántották Istent a Paradicsomban.

Nem rá hallgattak, de az ördög szavára,

S elveszett Édenük, lelkük boldogsága.

Oda a kegyelem, melyet ingyen kaptak,

A bûnnel Istentôl végleg elszakadtak.

Eljátszodták ezzel mennyei jussukat,

Meg kellett halniuk, és szenvedniük sokat.

S e sötét bûnfoltot nemcsak ôk hordozták:

Utódaikra is, ránk is hátrahagyták.

VEZETÔ	Igen, ez az ôsbûn, mindnyájunknak átka,

Lelkünkön e folttal jöttünk a világra.

Mit tett erre Isten?

5.	Megígérte nekik

Vigasztalásul a Megváltót... születik

Majd egy Gyermek, aki Anyját átkarolva

Settenkedô sátán fejét eltiporja.

Ének: Ó bezárult Édenünk...

VEZETÔ	Igen, így kezdôdött ez igaz történet.

S feledésbe ment az isteni ígéret?

6.	Gondoskodott róla az örök Irgalom,

Hogy sok-sok idôn át épségben maradjon.

Évezredek sötét éjjelén keresztül

Ez az isteni Hang sokszor fel-felcsendül

Pátriárkák ajkán, próféták szavában.

VEZETÔ	Ó, ez égi Szóban nagy vigasztalás van,

S erôs remény!

7.	Így nyert Ábrahám és Jákob

Biztosítékot az Úr Isten szavából:

Ivadékod támad, Isten lesz majd vele,

Benne áldást nyer a föld minden nemzete.

8.	A tizenkét fiú közül Júda törzse,

Lesz az, melyet dicsô fény övez örökre.

Akire a népek epekedve várnak,

Az elküldendô az ô törzsébôl támad.

VEZETÔ	Ezt ígérte Isten. És vártak a népek,

Felsírt ajkukon a hívogató ÉNEK

Ének: Ó jöjj, ó jöjj Üdvözítônk...

VEZETÔ	Na, és a próféták?

9.	,,Emberek, bátorság!

Eme új templomban ôt már látni fogják!''

Így jósolt Aggeusz.

10.	Dániel, a látnok,

Már az évet jelzi: Közeleg hozzátok

Ô, az Emberfia. Hogyha majd letelik

Hatvankilenc évhét: eljön, megjelenik

S fellép nyilvánosan.

11.	Mikeásnak nyelve

Jelzi: Betlehem lesz születése helye,

,,És Ô lesz a béke''.

VEZETÔ	Izaiás mit mond?

12.	Ó, sok csodálatos, vigasztaló titkot!

Szûz lesz, aki szüli, neve: ,,Isten-velünk'',

Emanuel leszen, Megváltónk, Istenünk.

Jáhve szolgája lesz, fájdalmak Férfia,

Keresztre szegezik, úgy kell meghalnia,

Áldozat lesz értünk, de kikél sírjából,

Atyja jobbjára ül s örökre országol.

13.	Jeremiás hírt ad az Aprószentekrôl,

És hogy jöttével az ószövetség megdôl,

Újszövetség lép fel.

14.	Dávid, a zsoltáros

Szerint fôpap lesz, ki kenyeret s bort áldoz,

Ô az, Dávid, aki könnyes szemmel látja:

Királyi trónon ül késô Unokája,

Ellenségei meg lábánál hevernek,

Isten Fia lesz a csodálatos Gyermek:

Ég és föld Királya...

15.	S mégis köztünk marad,

Testvérünk és étkünk kenyér s borszín alatt:

Örök áldozatát kelettôl nyugatig

Bemutatja értünk az utolsó napig,

Ô lesz reménységünk, lelkünk éltetôje...

Malakiás mindezt hirdeti elôre.

16.	Bálaám, pogányok prófétája szerint

Új csillag tûnik fel, mikor megjelenik.

Ez vezeti hozzá a pogány népeket,

Elindul feléje Napnyugat, Napkelet.

Jön a Három Király, ajándékot hozva.

És még sokat tudnak a Próféták róla,

Aki Isten s ember, testvérünk, királyunk,

Béke fejedelme, bíránk és barátunk.

17.	Szálltak a századok, múltak évezredek,

Isten titkos napja végre elérkezett.

Mind beteljesültek az ôsi jóslások,

Ami ígéret volt, valósággá vállott.

Bûbájos történet, Isten mûremeke,

Nincs tündérmese, mely versenyezne vele.

Százszor elbeszéljük, meghallgatjuk százszor,

S ki nem fogyunk mégsem a csodálkozásból.

Ki mondaná most el?

18.	Isten elküldötte

Szent Gábor fôangyalt követül a földre.

Egy szép szûzhöz, kinek neve Mária volt,

Jegyese Józsefnek s Názáretben lakott.

Légy üdvözölve te -- így köszönt az angyal

Máriának --, aki teljes vagy malaszttal.

Az Úr van veled, te asszonyok áldottja.

S hogy megijedt a Szûz, így bátorította:

Ne félj Mária! Az Isten rád tekintett,

kegyelmet találtál, megszáll a Szentlélek:

Édesanya leszel, gyermeked születik,

Isten Fia lesz Ô, Jézusnak nevezik.

Övé lesz Dávidnak fejedelmi széke,

Az Ô uralmának nem lesz soha vége.

VEZETÔ	Ugyan mit szólt a Szûz az angyal szavára?

19.	Íme én, az Úrnak szolgálóleánya,

Legyen nekem a te áldott szavad szerint

E szóra az Éden bezárt kertje megint

Feltárult s harmatként, a föld örömére,

Alászállt az Isten, testté lett az Ige.

VEZETÔ	Szûz Mária méhe -- ki hallott ily csodát? --

a Király lakása kilenc hónapon át,

Díszes aranyháza, elefántcsonttornya.

Mintha a mennyország földre szállott volna!

Kilenc hónap teltén végre megszületett.

Énekeljük el e bájos történetet.

Ének: Íme midôn mindenek...

20.	Áldott édesanyja jászolba fektette,

Csendes altatódalt énekelt felette:

Ének: A szép szûz Mária...

21.	Betlehem pusztáján jámbor pásztornépek

Nyájukat ôrizték, angyaljelenésnek

Fényére riadtak. Mennyei dal zengett,

Angyalok éneke verte fel a csendet.

Ének: Csorda pásztorok...

MIND	Mi is hálát adunk a nagy Úristennek,

Örömmel hódolunk az égi Kisdednek,

Tiszteletet mondunk Szép Szûz Máriának,

S Szent Józsefnek, Jézus nevelôanyjának. Ámen.

Ének: A kis Jézus megszületett...

MIND	Messiásunk megszületett, a sötétség véget ért.

Ezért ujjong hálás szívvel örvendezve föld és ég

Töltsétek el egészségben,

szeretetben, békességben

Szent Karácsony ünnepét.

Dicsértessék a Jézus Krisztus!

VÉGE


Angyalok éneke verte fel a csendet

Írta: Papp Asztrik

VEZETÔ	E piciny istálló, a Baba s a jászol, kedves jelkép csupán. Úgy faragták fából. Mit jelképez?

X	Jelzi boldog Betlehemet,

Ahol számunkra a Messiás született.

VEZETÔ	Ki az a Messiás?

X	Az Atya Küldöttje,

Megváltásunk végett jött közénk a földre.

VEZETÔ	Honnan tudjuk mindezt?

X	Isten maga mondja,

A szent írásokból olvassuk naponta.

VEZETÔ	Szedjük hát sorjába az Írás szavait,

Halljuk a Bibliát, Jézusról mit tanít.

Hogyan is kezdôdött?

X	Ôsszüleink hajdan

Megbántották Istent a Paradicsomban.

Nem rá hallgattak, de az ördög szavára,

S elveszett Édenük, lelkük boldogsága.

VEZETÔ	S mit tett erre Isten?

X	Megígérte nekik

Vigasztalásul a Megváltót. Születik

Majd egy Gyermek, aki Anyját átkarolva,

Settenkedô sátán fejét eltiporja.

Ének: Ó bezárult Édenünk...

VEZETÔ	Igen, így kezdôdött ez igaz történet.

S feledésbe ment az isteni igéret?

X	Gondoskodott róla az égi Irgalom,

hogy sok-sok idôn át épségben maradjon.

Évezredek sötét éjjelén keresztül

a vigasztaló szó sokszor fel-felcsendül,

pátriárkák ajkán, próféták szavában.

VEZETÔ	Ez égbôl jött Szóban mily vigasztalás van,

s mennyi remény!

X	Így nyer ÁBRAHÁM és JÁKOB

biztosítékot az Úr Isten szavából:

Ivadékod támad, Isten lesz majd vele,

Benne áldást nyer a föld minden nemzete

X	A tizenkét fiú közül JÚDA törzse

lesz az, melyet dicsô fény övez örökre.

Akire a népek epekedve várnak,

Az Elküldendô az ô törzsébôl támad.

VEZETÔ	Ezt ígérte Isten. És vártak a népek,

Feltört ajkukról az epekedô ének.

Ének: Harmatozzatok...

VEZETÔ	Na és a próféták?

X	,,Emberek, bátorság!

Eme új templomban ôt már látni fogják!''

Így jósol Aggeusz.

X	S DÁNIEL, a látnok,

Már az évet jelzi: Közeleg hozzátok

Már az emberfia. Hogyha majd letelik

Hatvankilenc évhét: itt van, megjelenik,

S nyilvánosan fellép.

X	MIKEÁSNAK nyelve

Mondja: Betlehem lesz születése helye,

,,És ô lesz a béke''.

VEZETÔ	IZAIÁS MIT MOND?

X	Ó, sok csodállatos, vigasztaló titkot.

Szûz lesz, aki szüli, neve Isten-velünk,

Immánuel leszen, Megváltónk, Istenünk,

Jáhve szolgája lesz, Fájdalmak Férfia,

Keresztre szegezik, úgy kell meghalnia,

Áldozat lesz értünk, de kikél sírjából,

És Atyjának jobbján örökre országol.

X	JEREMIÁS ad hírt az Aprószentekrôl,

S hogy jöttével az ótestamentum megdôl,

Újszövetség lép fel.

X	Dávid, a zsoltáros

Szerint fôpap lesz, ki kenyeret s bort áldoz.

Ô az, Dávid, aki könnyes szemmel látja:

Királyi trónon ül késô unokája,

Ellenségei meg lábánál hevernek,

S Isten Fia lesz a csodálatos Gyermek:

ÉG és föld királya...

X	S mégis köztünk marad,

Testvérünk s ételünk -- kenyér s borszín alatt

Örök áldozatát kelettôl nyugatig

Bemutatják értünk az utolsó napig.

Ô lesz bizodalmunk, hitünk éltetôje, --

MALAKIÁS mindezt így látja elôre.

X	BÁLAÁM, pogányok prófétája szerint

Új csillag tûnik fel, mikor megjelenik.

Ez indítja hozzá a pogány népeket

S elindul feléje napnyugat, napkelet,

S jönnek a szigetek, ajándékot

hozva.

VEZETÔ	És még sokat tudnka a próféták róla,

Aki Isten s ember, testvérünk, királyunk,

Béke fejedelme, bíránk és barátunk.

E piciny istáló, a Baba s a jászol,

Csak szimbólum ugyan --, úgy faragták fából,

De a betlehemi valóság hû képe.

Énekeljük egyet a tiszteletére.

Ének: Az égbôl színméz csörgedez...

VEZETÔ	Szálltak a századok, múltak évezredek,

Isten titkos napja végre elérkezett.

Beteljesültek mind az ôsi jóslások,

Ami ígéret volt, valósággá vállott.

Bûbájos történet, Isten mûremeke,

Nincs tündérmese, mely versenyezne vele.

Százszor elbeszéljük, meghallgatjuk százszor,

S ki nem fogyunk mégsem a csodálkozástól.

Ki mondaná el most?

X	Isten elküldötte

Szent Gábor fôangyalt követül a földre

Egy szép Szûzhöz, kinek neve MÁRIA volt,

Jegyese Józsefnek s Názáretben lakott.

Légy üdvözölve te -- így köszönt az angyal

Máriának -- aki teljes vagy malaszttal.

Az Úr van veled, te asszonyok áldottja.

S hogy megijedt a Szûz, így bátorította:

Ne félj Mária! Az Isten rád tekintett,

Kegyelmet találtál, rád száll a Szentlélek

Édesanya leszel, gyermeked születik,

Isten Fia lesz ô, Jézusnak nevezik.

Övé lesz Dávidnak fejedelmi széke,

És Királyságának nem lesz soha vége.

VEZETÔ	S mit válaszolt a Szûz az angyal szavára?

X	Íme én, az Úrnak szolgálóleánya,

Legyen nekem a te áldott szavad szerint.

X	A szóra az Éden bezárt kertje megint

Feltárult. S harmatként, a föld örömére

Alászállt az Isten: testté lett az Ige.

VEZETÔ	Szûz Mária méhe, -- ki hallott ily csodát? --

a Király lakása kilenc hónapon át,

Díszes aranyháza, elefántcsonttornya.

Mintha a mennyország földre szállott volna.

Kilenc hónap teltén végre megszületett.

Énekeljük el e bájos történetet.

Ének: Betlehemnek városa...

X	Édesanyja pedig jászolba fektette,

Csendes altatódalt énekelt felette.

Ének: A szép Szûz Mária Szent Fiának...

X	Betlehem pusztáján jámbor pásztornépek

Nyájukat ôrizték. Angyaljelenésnek

Fényére riadtak. Mennyei szó zengett,

Angyalok éneke verte fel a csendet.

Ének: Mennybôl az angyal...

MIND	Mi is hálát mondunk a nagy Úristennek,

Áldás és imádás az égi Kisdednek,

Tisztelet, szeretet szép Szûz Máriának

S Szent Józsefnek, Jézus nevelôatyjának.

Ámen.

Ének: A kis Jézus megszületett, örvendjünk.

VÉGE


Kis karácsonyi misztériumjáték

Szereplôk:

JÓZSEF

MÁRIA

VILÁGFI

FÉRFIKAR

NÔI KAR

HANGOK

ANGYALOK

KISFIÚK

KISLÁNYOK

1. JELENET

József és Mária szállást keresnek. József barna palástban, hosszú bottal, Mária fehér ruhában kék fátyollal. Ének: Harmatozzatok... SzVU 2.

JÓZSEF	Rám bízta az Úr Jézust és Máriát.

Az Isten anyját s az Isten fiát...

S én, József, az ács, szegény kézmûves,

Kétezer éve szállást keresek...

Kopogok szívek záros ajtaján.

Karácsonyestén megnyitják talán...

De a legtöbb szív zsúfolt szüntelen,

Mint valamikor régen Betlehem...

Nincs hely, hol nekünk szállást adjanak,

Az Isten fiát megveszi a fagy.

Hideg közöny, világi érdekek,

Szórakozások, vágyak, versenyek.,

Bûnök, tivornyák, véres háborúk

Becsapják nekünk mindig a kaput.

MÁRIA	Kétezer éve mégis zörgetünk:

Nyissatok lelket, Isten jön velünk!

Karácsonyestén, ködön, éjen át

Hozzuk nektek az Isten Egy-Fiát.

Értetek jön, ó nyissatok szívet,

Szegény hitetlen modern emberek.

MODERN VILÁGFI	(nyakkendôvel, cigarettával, nagyképûen félre tolja ôket)

Nincs hely! A világ fejlôdik, halad.

Fontos, hogy tele legyen a hasad,

Hogy legyen ruhád és legyen rádiód,

Hûtôszekrényed, televíziód,

Luxuskocsid s egy kényelmes lakás,

Benne jólét és sok szórakozás.

Mennjetek innen! A vallás lejárt.

Ne ámítsátok az Új Kor fiát!

(kitaszigálja ôket)

2. JELENET

(A világfi cigarettázik és méltatlankodva, gôgôsen nagyképûsködik)

VILÁGFI	Meséknek vége! Itt a tudomány.

Nincs már titok és nincsen több talány.

Mindent tudunk s mindent felfedezünk.

Megyünk a Holdra! S tovább is megyünk!

Nem halljátok? Zúgnak a tömegek!...

Nem karácsonyi jámbor ének ez!

TÖMEG	Ruhát adjatok! Ru--há--t!t!

FÉRFIKAR	Kenyeret, lakást!

NÔI KAR	Rádiót, televíziót!

TÖMEG	Luxuskocsit és sok szórakozást!

FÉRFIKAR	Hírnevet!

NÔI KAR	Rangot!

FÉRFIKAR	Vagyont!

TELJES KAR	Haladást!

(A tömeg zúgása közben szép lassan megjelenik egy angyal a világfi mellett, lenéz a tömegre)

I. ANGYAL	Mint embererdô, úgy zúg a tömeg...

(Kezével megérinti a világfi vállát)

De nem hallod, hogy sírnak a szívek?

Minden kis ágon susugó levél...

Titkos sóhajuk az Istenig ér.

(Egyes hangok gyors egymásután szinte egymást túlkiabálva:)

NÔI HANG	Meghalt a fiam!

KISFIÚ HANG	Meghalt az apám!

KISLÁNY HANG	Árván hagyott az én édesanyám!

NÔI HANG	Hol van az uram?

FÉRFI HANG	Hol a feleség?

NÔI HANG	Jaj gyermekeim, nincsen eleség!

ERÔTELJES FIATAL FÉRFIHANG	Kidobtak! Megcsalt engem a világ!

Jaj hol a hitem? Nem bírom tovább!

NAGY FIÚHANG	Hol az aranyos gyermekmesekor?

Ifjúságomat megölte a bor,

a cigaretta, mámor és a bûn!

FÉRFI HANG	Nincs tiszta lány! Nincs tiszta feleség

MÁS FÉRFI HANG	Családi béke ugyan van-e még?

GYERMEKHANG	Elvált szülôk félárva gyermeke,

Elzülöttem. Nem hiszek semmiben!

NÔI HANG	Jajj, beteg vagyok! Jön már a halál!

FÉRFI HANG	Rákos vagyok: mit ér a tudomány?

LEÁNYHANG	Szomorú vagyok, jajj ki ad vigaszt?

FIÚ HANG	Kétségbe estem, életet ki ad?

TELJES KAR	Mit ér, ha száz rakéta felrepül

Ha lent az ember kínban elmerül!

(A kiabalás alatt lassan megjelenik a második angyal is, oldalt csendesen megáll)

I. ANGYAL	(a világfit vállán megérintve)

Hallod-e világ gôgôs szellem?

Így sír az embertömeg erdeje!

Eredj innen! A sok gôgôs beszéd

Nem váltja meg a tenger szenvedést...

(Világfi elmegy s míg a másik angyal beszél, megjenelik egy harmadik angyal is.)

3. JELENET

(A három angyal a színen)

II. ANGYAL (összetett kézzel)

Jöjj el Megváltó! Hív a sok panasz!

Az emberszívnek úgy kell a vígasz.

A szenvedést nem veszi senki le.

A sok keresztet vedd magadra Te!

III. ANGYAL

Karácsony estén szüless újra meg,

Hogy legyen, akit megfeszítsenek!

Kereszted fája fénysugárt lövel,

Négy ága öt világrészt átölel...

Tanítsd meg azt, ki téged még szeret

Felvállalni a sok kereszteket,

Szenvedni szépen, békén, szótalan

Mosolyogni s meghalni boldogan!

(Lent a kórus énekli: Az angyal énekel... SzVU 16. közben az angyalok szép csendben, lassan eltûnnek. Az ének végére megjelenik a kis Jézus kitárt karokkal.)

4. JELENET

KIS JÉZUS

Jövök, hogy újra emberré legyek...

Szívetekben van egy kis helyetek?

Nem kérem én a kombinált szobát,

Csupán a garázs egyik oldalát!

Színben, pajtában, kamra szögletén,

Egy kicsi helyen jól megférek én!

(Itt lehet énekelni: A kis Jézus megszületett... Cantuale 37 sz.)

Egy helyen kis gyerek elébe ugrik:

Jaj, kicsi Jézus, drága napsugár!

Elôdbe áll egy modern kis betyár.

Hogyha te akárhova bemehetsz:

Én kinyitom a huncut szívemet.

Nem szépítem, nem csûröm-csavarom:

Bizony igaz, én rossz vagyok nagyon.

De te a rosszakat is szereted:

Faragj belôlem jó kis gyermeket!

(Én neked adom a szívemet.)

EGY MÁSIK KISFIÚ

Drága kis Jézus, én is itt vagyok!

És itt vannak mind velem a nagyok:

Édesapám s az én édesanyám,

a nagymamám is és a nagytatám,

a kis öcsém is, nézd mind itt vagyunk,

Mi neked szállást szívesen adunk!

(Én neked ajánlom a családomat)

HARMADIK KISFIÚ

Édes kis Jézus, ide bejöhetsz,

A mi falunkban sok ember szeret.

Mi nem vagyunk mind gôgös gazdagok,

Szürkén hordozzuk a mindennapot.

Munkások vagyunk, mint József, az ács,

Mi befogadjuk az Isten Fiát.

(Én neked adom a fûrészemet)

EGY KISLÁNY

Van itt sok asszony, sok édesanya,

Akinek sokszor könny az itala,

Kenyere bánat, a sorsa nehéz...

Kinyitja neked mind-mind a szívét.

(Én hozom neked a könnyeimet)

MÁSODIK KISLÁNY

Gyere kis Jézus, mi befogadunk,

Jöjj le közénk és áld meg a falunk!

Áldd meg a sok ártatlan gyermeket,

Hogy ne gyalázza meg a te nevedet.

(Én adom neked azt az ígéretet, hogy jó leszek)

Egy kis bányászgyermek:

Áldd meg a falut, a munkásokat,

De fôképpen mind a bányászokat.

Mert bányász az én jó édesapám,

Munkájából van cipôm és ruhám.

Segíts nekik, mikor a föld alatt

Vagdalják a nagy széndarabokat.

(Én hozom neked ezt a bányászsisakot)

NAGYDIÁK	(egy nagy szögmérôvel, vonalzóval)

Diák vagyok és mérnök lesz belôlem.

Tanár, vagy orvos, még én sem tudom.

De a tanulásra szomjas ifjú lelkem

Karácsony éjjel, nézd, neked adom.

Áldd meg azokat, akik hivô hittel

Tudást keresnek s rajta diplomát,

Hogy szolgálják az Isten terve által

Az embereknek üdvét és javát.

(Én neked adom a könyvet, a vonalzót és a szögmérôt)

I. ANGYAL	(Betlehemre mutat)

Látjátok, íme, Betlehem megújul

Minden áldott karácsony éjjelén.

Pásztorok helyett hódoljon elôtte

A mai munkás, a mai szegény.

A bölcsek helyett hódoljon elôtte

A mai kor, a mai tudomány.

Így jön el Jézus minden nemzedéknek,

Minden kornak a századok során.

GYERMEKKÓRUS

Lelkünkben kész a jászol, bejöhetsz.

Befogad sok szív, mert nagyon szeret.

Imánk a pólya, amely betakar,

Téged az egyszerûség nem zavar.

Ó jöjj és áldd meg itt a híveket,

De azokat is, akik hitetlenek.

Hogy ezen a szép, drága éjszakán

Hinni tudjon tebenned mindahány!...

A gyermekek eléneklik: Fenyôgalja kis Jézuska...

Cantuale 65. Az ének alatt Jézuska mögé áll mosolyogva József és Mária, mögéjük az angyalok.

Az ének végén Jézuska kitárja a karját:

JÉZUSKA	Én földre hoztam a szeretetet.

Szeressetek! S boldog lesz szívetek!

Ki áldozáskor magához vesszen,

Annak a szíve örök Betlehem!

Ének: Isten gyermek... SzVU 23.

VÉGE

FELELJETEK!

Napimádók! Kik az égazur közt azt mondjátok:

Nincsen mennyország,

Természeti erôk vakon intézik életünknek

Ösztönös sorsát.

A lelkünk nem lélekbôl sarjazott,

Aki még hisz, az ósdi, bigott,

A modern tudomány elôtt már nincsen

Érthetetlen, rejtett titok.

Csak anyag van s egyazon kaptafára

Felhúzható kényelmes törvény,

Nincs ismeretlen mélység és magasság,

Nincs örök tûzben izzó örvény.

Csak élet van, édes, gyönyörökkel tele,

Heje-hujás kacagó élet,

Aki már kiitta habzó serlegét, --

Nincs tovább, pihenôre térhet.

Addig markoljad, tépjed a virágot,

Míg a percek üdve a tied,

Az életért ugyanis mindenki busás

Egyforma életadót fizet.

- - - - - - - - - - - - - - -

És ezzel miért nem elég a boldogságunk,

Ha nincs számunkra más öröm?

Miért kell nekünk sokkal kevesebb könny?

Kevesebb jajj, kevesebb bánat?

És miért kell csak valamicskével több

Napsugára a boldogságnak?

FELELJETEK!

VÉGE


Megszületett immár...?

Szereplôk:

KATONA

HERÓDES

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

PAPOK

KISFIÚ

NAGYTATA

I. FELVONÁS

(Heródes palotája. Középen a trón. A király itt ül. Magatartásán látszik a kevélység. Hangja nevetségesen dölyfös, kényeskedô, nyávogó hangon beszél. Mellette katona áll ôrt karddal vagy lándzsával. Kívülrôl hangok hallatszanak. Egy katona jön kívülrôl. Tiszteleg és jelenti.)

KATONA	Felséges Királyom, életem, halálom kezedbe ajánlom, hallgasd meg jelenteni valóm.

HERÓDES	Kezdjed hát, parancsolom!

KATONA	Hárman idegenek, tevékrôl leszállva, bemerészkedtek a királyi udvarba. Valami csillagról motyogtak ott nekem, s hogy nemsokára itt új király leszen.

HERÓDES	Jaj, ez rettenetes

És mi lesz énvelem?

Mondjad jöjjenek,

Beengedem.

(Jönnek a Háromkirályok. Csomagjaikat kint hagyták a tevéken. Látszik ruhájukon, hogy ôk is királyok.)

GÁSPÁR	Heródes, zsidók királya,

Köszönjük, hogy fogadsz,

Napkeletrôl jöttünk

Látni országodat.

Egy csillag vezetett

Egészen idáig,

Hosszú hónapokig

Vezérünk volt váltig.

MENYHÉRT	Erdôk sûrûjén át,

Mezôkön keresztül,

Hegyek ösvényein

Követtük ôt szentül.

Oly fényesnek látszik,

Talán el sem hiszed,

A Nap ragyogása

Mellette elveszett.

BOLDIZSÁR	Hogy azonban ide,

Városodba értünk,

Zegzúgos utcákon

Kanyarogva tértünk,

Egyszerre csak eltûnt,

Hiába kerestük.

Ez az oka annak,

Hogy elkeseredtünk.

Heródes (izgatottan)

Tovább beszéljetek,

Roppantul érdekel!

GÁSPÁR	De mennyire minket,

Mert a csillag egy jel.

Azt jelenti, ugye,

Menyhárt és Boldizsár,

Megszületett immár

Az új zsidó király?

HERÓDES	(Remegve, reszketve)

Szörnyû, rettenetes

A dolog, ha így áll,

Akkor itt énreám

Vajjon most mi is vár?

MENYHÉRT	No de ne tartsuk fel

Tovább fenségedet,

Rövid kérésünkre

Adj hát feleletet.

BOLDIZSÁR	Bizonyára tudod

Az új király hol van?

Mondd meg hát nekünk is,

hogy induljunk nyomban.

HERÓDES	(Látszik, hogy valamin gondolkozik, aztán a katonának kiált):

Hol vagy te csavargó,

A fejeddel játszol?

KATONA	(Berohan)

Felséges királyom,

Itt voltam, nem távol!

HERÓDES	A papokat hívjad,

Bibliát hozzanak.

KATONA	Igenis Királyom,

Mindjárt, egy perc alatt.

PAPOK	(Már jönnek is, szemüvegesek, hosszú ruhában, Bibliával):

I. PAP	Heródes királyunk,

Parancsodra állunk.

HERÓDES	Hol született, mondd meg,

Egy új király nálunk?

II. PAP	Talán a Megváltó,

Akire gondoltál?

HERÓDES	Igen, igen, az, az,

Az Írásban mi áll?

I. PAP	Betlehem szerepel

Mint születés helye,

A próféta utal

Pontosan e helyre: (Mutat a szövegre)

HERÓDES	(Hízelegve a Napkeleti bölcsekhez):

No lám, hallottátok,

Máris indulhattok,

Ebbe az irányba vegyétek utatok.

De most már nekem is

Volna egy kérésem.

Hogyha megkaptátok,

Közöljétek velem,

Hogy én is menjek el

S ajándékot vigyek,

S imádjam ôt szépen,

Ahogy ti teszitek

(Királyok elmennek)

HERÓDES	(Utánuk):

Kést viszek én neki

S a szívébe szúrom,

Nem lesz Ô itt király,

Itt ezen a trónon.

II. FELVONÁS

(Minden mint az elsô felvonásban)

HERÓDES	(Néz ki a távolba):

Nem tudom, mi lehet

A késésnek oka?

Valami baj történt,

S nem érhettek oda?

KATONA	(Bejön)

Felséges Királyom,

Egy pásztor beszélte,

A három király a

Várost elkerülte.

HERÓDES	(Nagyon dühös lesz):

Ki gondolta volna,

Hogy elkerüljenek! (Egy keveset töpreng)

De rajtam kifogni

Nem tud az eszetek. (Katona felé)

Az összes katona fegyverbe!

Halljátok,

S minden fiúcskának

Fejét levágjátok.

Az indulás még ma,

Titokba menjetek,

Egyetlen fiúnak

Se kegyelmezzetek.

III. FELVONÁS

(Karácsonyfa, mellette iskolás fiú, nézi játékait. Nagyapja széken ül, imakönyv kezében.)

KISFIÚ	Nagytata, mi történt

aztán Betlehemben?

NAGYTATA	A katonák kardja élesen kifenve

Rohannak ki és be

mindenik családba, minden kisfiúnak

a feje levágva...

Véres volt a padló

Vér folyt az utakon

Szomorú bánat ült

A könnyes arcokon.

KISFIÚ	És a gonosz királyt az Isten megverte?

NAGYTATA	Méltó büntetését bizony el is nyerte.

Bélpoklos betegség

Gyötörte a testét,

Meg is érdemelte,

el is nyerte vesztét.

KISFIÚ	S a megölt gyerekek

a mennybe jutottak?

NAGYTATA	Azonnal utána

ahogyan meghaltak.

Ott vannak, odafent,

Bizony szentek lettek,

Úgy is hívjuk ôket:

A kis aprószentek.

KISFIÚ	A hittanórán is

Hallottam én errôl,

Nem is maradok el,

sem a szentmisérôl,

sem az imádságom nem hagyom el soha,

Mert azt szeretném,

hogy jussak el oda.

VÉGE


Bibliai képek karácsony estéjére

Szereplôk:

PRÓFÉTA

MÁRIA

JÓZSEF

FÔANGYAL

ANGYALOK

ERZSÉBET

I.,II. PÁSZTOR

ÖREG PÁSZTOR

I. ANGYAL

PÁSZTOROK

LEKTOR

SIMEON

ANNA

JÉZUS

TANÍTÓ

Énekkar: halkan énekli Harmatozzatok... SzVU 2.

PRÓFÉTA	(emelvényrôl olvas)

Én, Izaiás, Ámosz fia, hírdetem nektek az Úr, a Felséges szavát, amint mondotta néktek: ,,Új vesszô sarjad Jessze törzsökén, új termôág virágzik gyökerén. Az újszülöttben majd Isten lelke él: a bölcsesség és értelem Szentlelke él, a jótanács és erôsség Szentlelke él, a tudás és a jámborság Szentlelke él, s az istenfélelem Szentlelke mindig benne él...

És szólt általam az Úr Ákáz királyhoz is imígyen: Kérd, hogy adjon jelt neked a te Urad, Istened. Lent a mélyben, fenn az égen, egyre megy. Ákáz azt mondta: Nem kérek, az Urat nem kísérthetem. Figyelj most rám királyi ház! Nem volt elég talán, hogy miattatok az emberek türelme méltán elfogyott? Még Istenünk türelme is fogyjon el? Magától Istentôl jön tehát a jel: EGY SZÛZ FIAT SZÜL és nevét Emmánuelnek hívja majd. E név nekünk annyit jelent: Velünk az Isten.''

Kiálts, könyörögj Izrael, hogy jöjjön el a földre a Megígért, jöjjön el a Szûznek szent Fia, a Megváltó...

Énekkar: Harmatozzatok 2. szak.

1. KÉP. AZ ANGYALOK KÖSZÖNTÉSE

MÁRIA	(otthonában éppen imádkozik) Uram, Izraelnek könyörülô jó Istene, hallgasd meg hozzád kiáltó szavunkat. Küldd, ó küldd el, kit epedve várunk... (arcát tenyerébe temeti)

(Kívülrôl fény vetôdik be, egyre erôsödik, kezdetben Mária felett, majd a bejáratnál)

(Megjelennek az angyalok)

FÔANGYAL	Üdvözlégy, te kegyelemmel teljes! Az Úr veled van. Áldottabb vagy te minden asszonynál...

KAR KINT	Az Úr angyala köszönté Szûz Máriát, és Mária méhébe fogadá Szentlélektôl szent Fiát (énekelve)

FÔANGYAL ÉS AZ ANGYALOK EGYÜTT	Üdvözlégy Mária! kegyelemmel teljes stb.

KAR KINT	Asszonyunk Szûz Mária... stb.

MÁRIA	(végig riadtan, csodálkozva hallgatja, vissza húzódva áll)

ANGYAL	Ne félj, Mária, kegyelmet találtál Istennél. Édesanya leszel. Fiad fog születni, akit majd Jézusnak, azaz Szabadítónak nevezel.

MÁRIA	Isten szent angyala, ó mondd, hogyan történhetik ez?

ANGYAL	Isten Szentlelke leszáll Tereád, és elborít a Magasságbelinek ereje. Szent gyermeked az Isten fia lesz... Lásd, idôs rokonod, Erzsébet is gyermeket vár... Istennél semmi sem lehetetlen.

MÁRIA	(kezeit keresztbe teszi a mellén, mélyen meghajol) Íme, az Úr szolgáló leánya, legyen nekem a te igéd szerint...

KINT A KAR	Üdvözlégy Mária, malaszttal teljes (énekelve csak ennyit)

ANGYALOK	(térdre borulva) És az Ige testté lett, és miköztünk lakozék... (énekelve)

2. KÉP. MÁRIA LÁTOGATÁSA ERZSÉBETNÉL

Erzsébet otthon éppen foglalatoskodik.

MÁRIA	(belép) Ayáink Istene áldjon meg téged, ó Erzsébet, te tisztes matróna.

ERZSÉBET	(csodálkozó örömmel) Ah, az Úr szolgáló leánya! Mirjám, Úrnôm, áldottabb vagy te minden asszonynál, és áldott a te méhednek gyümölcse. Hogyan lehet az, hogy Uramnak anyja jön hozzám? Amint meghallottam köszöntésedet, örömében repesett szívem alatt a gyermek... Boldog, aki hisz annak a beteljesedésében, amit az Úr mondott neki.

MÁRIA	(átszellemülten) Lelkem az Urat magasztalja, és szívem újjong megváltó Istenemben. Mert rátekintett alázatos szolgálójára, mert íme mostantól fogva boldognak hirdet minden nemzetség. Nagy dolgot cselekedett velem Ô, a hatalmas, és szent az Ô neve!

(alkalmas ének: pl. Mária Szûzanya, Názáretbôl indul útnak SzVU 158.)

3. KÉP. JÉZUS SZÜLETÉSE

I. rész

Pásztorok, egy része alszik a tûznél, két fiatal pásztor körülsétál.

I. PÁSZTOR	He, de hideg éjszaka van testvér. Minden pihen, csak mi kell itt örködjünk... Hanem hallod-e, csodálatos ez az éjszaka... Nem tudom miért, de olyan elragadóan szép... Soha ilyen szépet nem láttam...

II. PÁSZTOR	Való igaz, amit mondasz... De nézz csak arra. Hirtelen milyen fényes lett az ég. Figyelj csak... Mintha énekszót is hallanék...

I. PÁSZTOR	Csakugyan... szent igaz. S hallod, az ének mintha felénk közeledne...

I. és II. PÁSZTOR	(egyszerre rohan az alvók felé)

Ébredjetek, valami égi csoda történt.

ÖREG PÁSZTOR	No, ...micsoda, fiaim?...

(Angyalok jelennek meg a színen)

I. ANGYAL	GLORIA, DICSÔSÉG, GLORIA IN EXCELSIS DEO!

ANGYALOK	Dicsôség a magasságban Istennek!

I. ANGYAL	Pásztorok, igaz jó hírt hoztam én hozzátok. -- Azt a fényes csillagot ti ne csodáljátok, hanem szaporán talpra, induljatok az útra, imádni a Kisdedet, ki az éjjel született.

ÖREG PÁSZTOR	Hej, engem ki ébresztett fel álmomból? Hogy angyal volt észre vettem szavából. Oly fényes volt, hogy én tûznek gondoltam. Betlehemet emlegette, hallottam.

I. ANGYAL	Igazad van pásztor, hogy angyalt láttál. Az is igaz, amit tôle hallottál. Minél elôbb Betlehembe menjetek. Ott született Jézus, ti üdvösségtek.

PÁSZTOROK	Menjünk tehát szaporán, a fényes csillag után. Imádni a Kisdedet, ki az éjjel született.

ÖREG PÁSZTOR	Pásztorbarátim hát menjünk, de ajándékot is vigyünk, akitôl csak mi telhet, tetszése szerint vihet. (el)

II. rész.

Betlehemi jászol, jászol mellett Mária és József, mögöttük angyalok,

elôl térdeplô pásztorok. Vigyázva, hogy a jászol látszodjék.

ÖREG PÁSZTOR	Édes kis Jézuskám, mi adhatnék Neked?

Öreg pásztor-szívem nagyon szeret téged.

Ezt hoztam elédbe, fogadd hát el tôlem,

öleld a szívedre.

Sokat vártam reád s íme megérkeztél,

Öreg napjaimra nagy fényt derítettél.

Add reám áldásod, hogy végsô órámban

lelkem hozzád szálljon.

I. PÁSZTOR	Én hoztam egy báránykát.

II. PÁSZTOR	Én meg tejet, sajtocskát.

MIND	Aranyat nem hozhattunk, szegény pásztorok vagyunk.

ANGYALOK	A szép Szûz Mária szent Fiának,

Imígyen énekelt kis Jézusnak:

MÁRIA	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

aludj, aludj.

ANGYALOK	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

aludj, aludj.

MÁRIA	Aludj el, fiacskám, rózsaszálom,

Aludj el, violám, én zöld ágam!

KAR	Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

aludj, aludj. (SzVU 19)

MIND	Ó, boldog Betlehem...

4. KÉP. KIS JÉZUS BEMUTATÁSA A TEMPLOMBAN

Mária, karján a kis Jézus és Szt. József.

LEKTOR	(emelvényrôl olvas) Amikor elteltek a mózesi törvényben megszabott tisztulás napjai, Jeruzsálembe vitték, hogy bemutassák az Úrnak. Így parancsolta ugyanis az Úr törvénye: minden elsôszülött fiút az Úrnak kell szentelni. Beakarták mutatni az Úr törvényében rendelt áldozatot is, egy pár gerlicét, vagy két galambfiókát. Élt Jeruzsálemben egy Simon nevü, igaz és istenfélô ember. Várta Izrael vígaszát és a Szentlélek lakott benne. Kinyilatkoztatást kapott a Szentlélektôl, hogy addig nem hal meg, amíg meg nem látja az Úr fölkentjét. A lélek ösztönzésére a templomba ment...

SIMEON	(az utolsó szóra belép, egyenesen Máriához megy) Ó kegyes, jó asszony. Add, ó add kérlek karjaimba a Gyermeket...

MÁRIA	(átadja)

SIMEON	(elragadtatott örömmel) Bocsásd el most szolgádat, Uram, szavaid szerint békességben, hiszen már látták szemeim az Üdvösséget, melyet minden nép számára rendeltél: világosságul a pogányok megvilágosítására és dicsôségére népednek, Izraelnek. (vissza adja a gyermeket) Halld, boldog édesanya leszel, de fájdalmas is. Íme az Úr jelenti neked általam: Ez a gyermek sokak romlására és sokak feltámadására lesz... Jel, melynek ellene mondanak. S a te lelkedet is tôr járja át...''

MÁRIA	Uram, én Istenem, szolgálódnak most is csak egy a szava: legyen nekem a te igéd szerint...

ANNA	(eddig oldalt állt, onnan figyelte a dolgot, odalép) Engedjétek, hadd szólhasson az én öreg ajkam is. Áldott legyen az Úr, atyáink Istene, aki meghallgatta alázatos esedezéseimet... Íme, amint ígérted Uram, reszketô karjaimba zárhatom azt, aki után a népek epedtek. (átveszi a gyermeket) Imádlak, szeretlek, én édes Megváltóm.

(lehet a tárgyhoz illô ének)

5. KÉP. 12 ÉVES JÉZUS A TEMPLOMBAN

LEKTOR	Húsvét ünnepére évrôl-évre Jeruzsálembe mentek fel szülei. Amikor Jézus 12 éves lett szintén felment az ünnepi szokás szerint. Az ünnepnapok elteltével hazafelé indultak. A gyermek Jézus azonban Jeruzsálemben maradt, anélkül... hogy szülei észre vették volna. Azt gondolták, hogy az úti társaságban van. Már egy napi járásra voltak, amikor keresni kezdték a rokonok és ismerôsök között. Mivel nem találták, vissza tértek Jeruzsálembe és ott keresték. Három nap múlva akadtak rá a templomban. Ott ült a tanítók között, hallgatta és kérdezte ôket...

(3--4 öreg tanító közt már az olvasás alatt ott ül Jézus)

JÉZUS	Tudós vénei Izraelnek, hallom, a törvény szavait olvassátok, azt, amit Mózes írt le hajdan. Imígy hallám most tôletek: ,,El nem vétetik a fejedelmi pálca Júdától, sem a vezér az ô családjától, míg el nem jön az Elküldött, az, akire a népek várakoznak... Miként értelmezitek?

TANÍTÓ	Az Úr elrejté ezt elôlünk, fiacskám...

JÉZUS	Azt vélem csekély gyermeki eszemmel, hogy a jövendölés értelme ez: a Messiás legkésôbb akkor fog eljönni, amikor a kormánypálcát, azaz a királyi hatalmat elveszik Júdától. Nemde bölcs tanítók immár idegen, idumeai király uralkodik felettünk... Vélitek, hogy közel a Messiás érkezése?

ÖREG TANÍTÓ	Halljátok csak barátaim, kicsoda ez a gyermek, honnan e bölcsesség, okosság?

(Mária belép Józseffel)

JÉZUS	(felugrik a székrôl) Ah, drága jó anyám!

MÁRIA	Fiam, csakhogy megtaláltunk. Gyermekem, miért tetted ezt velünk? Lásd, Atyád és én szomorúan kerestünk.

JÉZUS	Miért kerestetek? Nem tudtátok, hogy Atyám házában kell lennem? Itt vagyok én igazán itthon. De menjünk, Édesanyám, menjünk másik kedves otthonunkba, Názáretbe...

Alkalmas énekkel zárul.

VÉGE


Üdvözlégy Messiás királyom!

(Székelyudvarhelyrôl)

Szereplôk:

2 testôr (LUCIUS és JÓNATÁS)

4--5 UDVARONC

1. FÔVEZÉR

HERÓDES

Szolga

a Háromkirály (GÁSPÁR, MENYHÉRT, BOLDIZSÁR)

2 ÍRÁSTUDÓ

4 pásztor (MIHÁLY, ANDRÁS, PALKÓ, JANKÓ)

1 ANGYAL

ANGYALOK

JÓZSEF és MÁRIA

I. FELVONÁS -- AZ ÚJ KIRÁLY

Szín: Trónterem, két testôr beszélget.

LUCIUS	Már nekem te akármit is beszélsz, mert a ti várva-várt Messiásotok csak álomkép.

JONATÁS	Álomkép? Amiért négyezer évig álmodott egy nemzet? Ez a vágy, ez az álom ne teljesednék be? Ez nem lehet! Hát akkor az Irás is hazudna? Ez teljességgel lehetetlen!

LUCIUS	Na, jó. De ha el is jönne a ti Messiásotok, mit tehetne a nagy római birodalommal szemben? -- Hiszen ti olyan kevesen vagytok, s Heródes is ellenetek van!

JONATÁS	Márpedig a Messiásnak karddal kell visszafoglalnia az országot, s az ô vezetésével mi minden ellenségünkön diadalmaskodni fogunk. Izraelnek ismét naggyá kell lennie!

LUCIUS	(Megvetôen, lemondóan legyint) Gyenge Messiás lesz az!

JONATÁS	(Tüzesen) Gyenge Messiás! Nekem akkor nem kell! Akkor inkább el se jöjjön! Inkább várunk még négyezer évet, csak az igazi jöjjön el, akit minden zsidó szíve vár, akirôl az írások is szólnak.

LUCIUS	Na csak, hagyjon alább a lelkesedésed és légy csendben, mert alighanem Heródes jön. Jobb lesz, ha elillanunk.

(Az ajtóhoz állnak, s aztán kimennek, amikor a többi bejön. Az udvaroncoktól körülvéve jön Heródes, gôgösen, méltóságteljesen a székhez megy, beleheppen, a többiek körülállják.)

FÔVEZÉR	(elôrelép, mélyen meghajlik) Üdvözlégy óh nagy és hatalmas uralkodó. Mindig örvend a szívünk, ha téged, óh felséges Heródes, a trónodon láthatunk.

UDVAR	Üdv, üdv, üdv a nagy és felséges Heródesnek!

FÔVEZÉR	Valóban nagy király vagy óh felséges Heródes. Dicsôségesebb és hatalmasabb elôdeidnél. Hozzád királyok jönnek el, hogy láthassanak és hódoljanak elôtted. Most is éppen három király várakozik, hogy felséges színed elôtt tiszteletét tegye.

HERÓDES	Hol vannak a királyok?!

FÔVEZÉR	A külsô várban várakoznak szolgáikkal és káprázatos kincseikkel, amelyeket hódolatuk jeléül hoztak, de amelyek a te legkisebb gyöngyödet sem érik el ragyogásban.

HERÓDES	Honnan jönnek a királyok?

FÔVEZÉR	Azt mondják magukról, hogy messze napkeleten van a hazájuk.

HERÓDES	Azonnal vezessétek elém ôket, mert látni és beszélni akarok velük.

(A fôvezér elmegy, nagy hajlongva, s két katona egy szolgát hoz be, megkötözve.)

1. KATONA	Felséges Heródes, bocsásd meg, hogy zaklatni merészelünk, de ezt a hitvány szolgát a palotád hadnagya küldte színed elé, ítéletre.

HERÓDES	Mi a vád ellene?

2. KATONA	Óh felséges Heródes, az, hogy kimondta a nevedet, de nem tette hozzá a felséges jelzôt.

UDVAR	Felségsértés, felségsértés!

SZOLGA	Kegyelem, uram, kegyelem!

HERÓDES	Nem engedhetjük meg, hogy felséges személyünket tiszteletlenség érje. Bûne miatt én fogom megbüntetni és saját kezemmel fogom kivágni a nyelvét és kiszúrni a szemét.

SZOLGA	Kegyelem, felséges királyom, kegyelem! Gyermekeim vannak!

HERÓDES	Nincs kegyelem, miután a királyokkal végeztem, az ítéletet végrehajtom. Vigyétek ki és az ajtónál várjatok meg.

FÔVEZÉR	(bejön, meghajlik) Felséges Heródes, a királyok bebocsájtást kérnek.

HERÓDES	Úgy? Hát engedjétek be ôket!

(A három király bejön, lassú, méltóságteljes léptekkel mennek Heródeshez,

egy kicsit meghajolnak).

GÁSPÁR	Üdvözlégy, óh király. Messzi útról jövünk, ahol a nap kél, és ahol a patak is a jóságról és szeretetrôl beszél. A régi könyveket forgatva vágy ébredt a szívünkben valaki után, aki több boldogságot hoz a szegény, emberlakta földre. Úgy éreztük, hogy vágyunk beteljesedik, mert jelet láttunk ezekben a napokban.

HERÓDES	Érthetetlen beszéded elôttem, óh király. Hogyan jutottatok ide?

MENYHÉRT	Egy érdekes, fényes csillag vezetett e helyig, de itt eltûnt a szemünk elôl. Pedig ô volt a mi biztatónk és reménységünk. Gondoltuk, hogy tôled kérdezzük meg e csillag jelentését, óh bölcs király!

HERÓDES	Mi tehát a kívánságotok?

BOLDIZSÁR	Csupán annyi, óh nagy király, hogy mondd meg nekünk, hol van a zsidók királya, mert láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk, hogy hódoljunk elôtte.

HERÓDES	(büszkén) A zsidók királya?! Én vagyok az senki más, engem illet a hódolat.

BOLDIZSÁR	Igaz, hogy király vagy, de mi mégsem téged keresünk, hanem az újszülött királyt, akinek eljövetelére várnak az emberi szívek.

HERÓDES	(Ordít) Írástudók, ide jöjjetek! Bölcsek! Itt teremjetek! Feleljetek a kérdésemre: Hol születik meg az új király!?

ÍRÁSTUDÓK	(Bejönnek, az egyik olvassa a szentírásból) Ím, felséges Heródes, ezt mondja a szent könyvben a Próféta: ,,Te Efratai Betlehem, kicsiny vagy ugyan Juda városai között, mégis belôled származik, aki uralkodik népemen.''

HERÓDES	(Félre) Úgy? Betlehemben? Pusztulnia kell! Rajtam kívül senki sem lehet király. Meg is van a tervem! (a bölcsekhez): Menjetek jó királyok! Hallottátok, hogy Betlehemben megtaláljátok, s ha ráakadtatok majd jelentsétek nekem, hogy én is elmenjek és hódoljak elôtte.

(A bölcsek meghajolnak s elmennek. Heródes az udvarhoz:)

Ti pedig tûnjetek el a szemem elôl, mert egyedül akarok maradni! Azt a szolgát pedig küldjétek ide hozzám

(az udvaroncok kimennek, a szolga pedig bejön, félve, meghajlik és mondja:)

SZOLGA	Itt vagyok óh felséges királyom, még egyszer irgalomért könyörgök.

HERÓDES	Kegyelem? Ha, ha, ha! Az csak egy úton lehetséges számodra.

SZOLGA	Mondjad Uram, megteszem, bármi lesz is az!

HERÓDES	Eredj a királyok után és öld meg azt a gyermeket, akit ôk imádnak.

SZOLGA	Meglesz uram, óh felséges Heródes.

HERÓDES	(fenyegetôzve) Rettegj gyermek Heródestôl!

II. FELVONÁS -- ,,BETLEHEMI PUSZTÁN...''

(Szín: a pásztorok a tûz körül heverésznek, álldogálnak. Jankó alszik. Kis bojtár Jankó. András idôsebb, Palkó fiatalabb juhász, Mihály a fôpásztor, András bejön, lerakja batyuját. Jankó alszik)

MIHÁLY	No, András, mondd csak, mi a hír Betlehemben?

ANDRÁS	Bizony Mihály bátya, annyi ott az idegen népség, akár Jeruzsálemben a húsvéti ünnepeken.

MIHÁLY	Ismerôst láttál-e közöttük?

ANDRÁS	Hogyne láttam volna. Láttam mindjárt Józsefet, a názáreti ácsot is. Szegény egészen el volt keseredve.

MIHÁLY	Ugyanbiza miért?

ANDRÁS	Bejárta már egész Betlehemet, mégsem akadt sehol egy kis szállás. Senki, aki befogadta volna.

MIHÁLY	Pedig milyen jóravaló, becsületes ember. De biza a mai világban egyre nehezebb annak, aki becsületes.

PALKÓ	Pedig rokonai is szép számmal vannak a városban.

ANDRÁS	Vannak ám, csakhogy megvetik a szegénysége miatt.

MIHÁLY	Te sem tudtál segítségére lenni?

ANDRÁS	Este volt már, de azért amit tehettem, azt megtettem. Azt mondtam, hogy ha nem akadna külömb hely, akkor húzódjanak meg a mi tanyánkon, ott a barlangban.

MIHÁLY	No, azt okosan cselekedted. Nálunk a tisztességes embernek mindig van becsülete. (Palkóhoz, aki bámulja a csillagokat): Hát te Palkó, min töröd a fejed?

PALKÓ	Hát csak azon tûnôdöm, hogy mit is keres az a sok idegen ember Betlehemben?

ANDRÁS	Hát még azt sem tudod?

PALKÓ	Nem én.

ANDRÁS	Hát ide figyelj! A római császárt eszi meg a kiváncsiság, hogy összesen hányan is lakunk zsidóországban.

PALKÓ	Egyszer csak véget ér ez a komédia is, s befellegzik ennek a borotvált képû pogánynak. Csak már jönne a Messiás.

ANDRÁS	Hát az Írástudók, akik ismerik az Írásokat, éppen a mi idônkre teszik az eljövetelét.

PALKÓ	Aztán ha eljön a Messiás, mit gondol Mihály bátya, a magunkfajta szegény embernek milyen dolga lesz?

MIHÁLY	Hát jó dolga. Azt mondta Izaiás prófáta: ,,Akkor megnyílnak a vakok szemei és a süketek fülei, ugrálni fog a sánta, mint a szarvas és feloldódik a némák nyelve.''

ANDRÁS	Boldog idôk, bárcsak megérhetnôk.

PALKÓ	Nem tudom mi van velem, de nekem már most olyan táncolhatnékom van, alig férek a bôrömbe.

MIHÁLY	Na, na, nem kell mindjárt olyan tüzesnek lenni.

ANDRÁS	Egészen különös, de még a birkáink is olyan furcsán viselkednek. Úgy ugrálnak, ficánkolnak, mintha lakodalomba indulnának.

MIHÁLY	Én meg úgy veszem észre, hogy az égen nincs minden rendben.

A csillagok úgy lobognak, mintha egymást akarnák megperzselni.

PALKÓ	Úgy bizony, ott meg ni, mintha az égbolt repedne meg, a fény meg csak úgy ömlik belôle, mintha sajtárral öntenék. Jaj, mi lesz velünk, Jankó, Jankó, ébredj már, mindjárt ránk szakad az ég!

JANKÓ	(álmosan) Hadd szakadjon, elég vén már.

MIHÁLY	Nézzétek, a mennyei fényesség meg éppen felénk tart. Megvénültem, de még ilyent nem láttam.

JANKÓ	(felugrik, dermedten nézi, majd:) Jaj, jaj, fussunk, szaladjunk! (tipeg-topog)

ANGYAL	Ne féljetek pásztorok, mert örömhírt mondok nektek. Megszületett a Messiás, az Üdvözítô, akire olyan nagyon vártak. Ott, abban a barlangban megtaláljátok: egy kis gyermek pólyába takarva, jászolba fektetve.

MIHÁLY	Álom-e ez vagy valóság?

ANDRÁS	Nem álom ez bátyám, nézze csak a pusztát! Fényesség és angyalsereg, s milyen szépen énekelnek!

(közben angyalok éneklik: Ne féljetek pásztorok, 2 szakasz.)

MIHÁLY	Fel tehát barátaim, nézzük meg a csodát!

JANKÓ	Siessünk, siessünk, hogy az áldott Messiást megláthassuk.

ANDRÁS	De ajándékról se feledkezzünk meg!

PALKÓ	Mi volna jó Mihály bátya!

MIHÁLY	Jaj, kis szolgám, hát nem nagyon van a mai idôben amibôl válogatni. Azt viszünk, ami szegénységünkbôl telik.

(Pakolnak s közben éneklik: Pásztorok keljünk fel... Daloljunk az Úrnak 41. szám)

III. FELVONÁS -- HÓDOLAT A KIS JÉZUS ELÔTT

(Szín: József és Mária a jászol elôtt, vagy mellett áll, vagy ül, az angyalok is ott vannak, összetett kézzel a háttérben)

MÁRIA	(altatót énekel: Álmodj csendesen...)

ANGYALOK	Elaludt a kicsi Jézus...

(A pásztorok bejönnek, közelednek, majd átnyújtják ajándékaikat)

MIHÁLY	Öreg vagyok már, de hálát adok Izrael Istenének, hogy ezt a napot megérhettem. Boldogan halok meg, mert tudom, hogy üdvösséget hoztál a világnak. Elôbb azonban átadom neked óh isteni Gyermek a szegény népnek a hódolatát és szeretetét. Melléje fogadd az én ajándékomat, neked adom a hûséges társamat, a jó meleg subámat. (odateszi)

PALKÓ	Pogácsával kedveskedek, mit jó anyám sütött nekem. Ropogósra sült s poronyó, jó friss, éppen neked való.

ANDRÁS	Én meg vajat s tejet hoztam. Egyszerû ajándék Uram. De nagy szeretettel adom, s hiányait így pótolom.

JANKÓ	Kis Jézuska, csak egy bögre mézet hoztam. Ez az én kis ajándékom, s a ki szívem hozzátoldom. Sok-sok huncutság van benne, gyullaszd igaz szeretetre.

JÓZSEF	Egyet se restelkedjetek jó emberek az ajándék kicsisége miatt. Isten nem az adomány nagyságát, hanem az adakozó szív szeretetét nézi. Az ember szív szeretete mindennél többer ér neki.

(közben a bölcsek megjelennek a színpad szélén)

GÁSPÁR	Itt kell lennie a Messiásnak, mert ide vezetett a csillag.

MENYHÉRT	Lám a pásztorok már hódolnak elôtte.

BOLDIZSÁR	Jertek, mi is adjuk át ajándékainkat és imádjuk ôt.

(a színpad szélén megjelenik a szolga is, kezében kés)

GÁSPÁR	Aranyat hoztam neked, oh rég várt Messiás! Szegényen jöttél közénk, hogy a te szegénységeddel gazdaggá tégy minket.

SZOLGA	Ez kell legyen, a Megváltó, királyok hódolnak elôtte.

MENYHÉRT	Íme, tömjén füstje, ismerje el Istenségedet. Hódolat neked Isten-ember, Izrael Ura és Istene.

SZOLGA	Isten emberszeretete testesült meg benne Isten ellen harcolni kinek lenne mersze?

BOLDIZSÁR	Itt a szenvedés mirhája Uram, kezemben. Te, aki nem hadvezérként akarod visszafoglalni Izrael királyságát, hanem szenvedéseddel, -- fogadd hódolatunkat.

SZOLGA	(eldobja a kést, odaszalad és leborulva mondja)

Egy életem, egy halálom, nem ölöm meg, dehogy bántom. Bármire kényszerít Heródes, mi ô az Istenhez képest? Boldogságom tôled várom, üdvözlégy Messiás Királyom!

Kar énekli: Örvendjetek jó emberek... Gyermek született nékünk c. karácsonyi énekek között.

VÉGE


Lépj közelebb jó pásztor!

Szereplôk:

MÁRIA

JÓZSEF

PÁSZTOROK -- minél több

KISLÁNYOK

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

KISFIÚ

ANGYALOK

(Szegény szoba: asztal, szék, kanapé, ágyacska)

SZÛZ MÁRIA	(A kis Jézust karjaiban ringatja)

Aludj el virágom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye,

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

SZT. JÓZSEF	(az ágyacskát igazgatja, rendezget)

Egyszerû, szegény szobácska, de jó, hogy megkaptuk. A barlang hideg, nyirkos levegôje után jó itt lenni. Melegíteni is lehet, csak fa legyen. De a kicsit tedd az ágyacskába, hisz már alszik.

MÁRIA	(fölkel, viszi az ágyacska felé. Közben megáll, nézi. Ének közben az ágyba teszi)

Aludj el fiacskám, rózsaszálam.

Aludj el violám, én zöld ágam.

Örömest...

JÓZSEF	(Ránéz a Kisdedre) Milyen szép. Ó, hogy alszik a Kicsi. Így ni, most már nem fázol, mint a barlangban.

MÁRIA	De azért milyen szép volt ott minden. Nem tudom felejteni azt a csodálatos éjszakát... Az angyalok énekeltek, s aztán jöttek azok a jó pásztorok, bizony nélkülük éheztünk volna. Ôk hozták az elsô élelmet. A sajtból meg a bárányból még mindig van. Mostmár hála Istennek mi is meg tudjuk szerezni a mindennapit. Elôveszem a guzsalyt és fonok...

JÓZSEF	Talán nem lesz szükség rá. Kapok én munkát. Keresik az ácsot. Hívtak már több felé. A Kisded sok gondot okoz.

MÁRIA	Neki mindent megadunk, amire szüksége van. De szabadidôben fonok és szövök is, mert a kicsi Jézusnak is szüksége lesz rá.

JÓZSEF	Az meglehet. De én még holnap munka után látok. Csak éppen a berendezésnél akartam segíteni. De mintha éneket hallanék... Valakik jönnek... (az ajtó felé fordul) Ugyanbiza kik lehetnek azok?

(Öt pásztor József beszéde közben megkezdik az éneket:

Pásztorok keljünk fel...)

I. PÁSZTOR	No lám, nincs a pajtában. Hideg sincs, nem fázik a lelkem.

II. PÁSZTOR	Eddig mennyit didergett szegény. Hála Istennek, hogy már nincs a barlangban.

III. PÁSZTOR	Hogy sajnáljuk, hogy azon az éjszaka egyébbel nem segíthettünk, csak egy kicsi ajándékkal. Bizony magunk is olyan szûkösen lakunk, hogy alig férünk.

IV. PÁSZTOR	Jó az Isten, megsegíti a benne reméllôket. De úgy-e nem haragusznak, hogy ennyien jöttünk és újból alkalmatlankodunk?

JÓZSEF	Nem, jó emberek, hogy haragudnánk. Örülünk a látogatásnak, mert az elsô segítséget tôletek kaptuk... De, ha jól látom egy ismeretlen is van köztetek. Ô még nem járt nálunk.

II. PÁSZTOR	Elmondtuk neki, hogy megtaláltuk a Messiást.

III. PÁSZTOR	És, hogy milyen szép volt.

IV. PÁSZTOR	És ajándékot is adtunk neki. Szomorú volt egy pár napig, s aztán megkért, hogy hozzuk el ôt is.

I. PÁSZTOR	El is hoztuk, mert mi is szerettük volna látni a Kisdedet. Bizonyára már szépen fejlôdött azóta.

II. PÁSZTOR	Hogy megerôsödött a lelkem.

III. PÁSZTOR	Pajtás, gyere te is elé. Egyet se szégyenkezz. Ezek a jó emberek téged is szívesen fogadnak.

MÁRIA	Minden jóakaratú embert szívesen látunk.

Lépj közelebb jó ember, nézd meg a te Megváltódat.

V. PÁSZTOR	(Eddig hátul állott, elôszégyenkezik)

Szégyenlem, de igaz, én nem mentem el a többi társakkal azon a szép éjszakán. Inkább aludtam. S mikor visszajöttek elmesélték, hogy mit láttak és hogy milyen ajándékokat adtak a kis Jézusnak. Ôk mind adtak, csak én nem. Egyszerre érezni kezdtem, hogy üres a lelkem. Nem volt nyugtom. Így jár, aki az Istennel nem törôdik. Aztán több napi nyugtalan éj után megkértem a társakat, nem mehetnék-e el én is. Dehogynem -- felelték, éppen látogatóba akarunk menni. Hát eljöttem én is, hogy lássam. S vajon aztán én is olyan boldog leszek, mint ôk?

MÁRIA	Lépj közelebb jó pásztor, nézd meg te is.

V. PÁSZTOR	(jászolnál) Istenem, Istenem. Csakhogy megérhettem, hogy testi szemeimmel láthatom a Megváltót. De meleg lett a lelkem... Milyen boldog vagyok. De itt van ni. Én is hoztam valamit a kicsi Jézusnak. Egy sajtocskát és friss cipót.

IV. PÁSZTOR	Úgy illik, hogy mindenki hozzon valamit. Üres kézzel nem lehet jönni.

MÁRIA	Köszönöm jó ember. Áldjon meg az Isten lelki boldogsággal.

V. PÁSZTOR	Érzem már, tele van a lelkem örömmel. Magamhoz szeretném ölelni, az egész világot. Ezt neked köszönöm, édes Megváltóm.

(Két kislány szalad be).

I. KISLÁNY	Szabad nekünk is megnézni a Jézuskát?

II. KISLÁNY	Mi is szeretnôk látni ôt, nem csak a pásztorok.

MÁRIA	De honnan tudtátok ti, hogy a Megváltó megszületett?

I. KISLÁNY	A pásztorok beszélték mindenfelé. Azt is elmondták, hogy angyalokat láttak.

II. KISLÁNY	És hallották, hogy milyen szépen énekelnek.

JÓZSEF	Hogy jöttetek ide ilyen késôn?

I. KISLÁNY	Otthon is beszélgettek róla. Az emberek nem igen hitték azt, amit a pásztorok mondtak. Az egyik azt mondta, hogy hazudnak, s mások, hogy álmodtak.

II. KISLÁNY	De én hittem, meg ô is hitte. Hallottam, hogy egyszer egy öreg bácsi azt mondta, hogy a tisztaszívû emberek fogják meglátni a Megváltót. Mi azok vagyunk, mert se csúfot nem mondtunk, sem nem veszekedtünk.

MÁRIA	Jó kislányok vagytok. Megérdemlitek, hogy meglássátok a Megváltót. Menjetek hozzá, nézzétek nem is alszik.

I. KISLÁNY	Hogy mosolyog reánk.

II. KISLÁNY	És milyen szép.

JÓZSEF	De most mondjátok meg, hogy jöttetek ide ilyen késôn.

I. PÁSZTOR	Nem féltetek?

I. KISLÁNY	Félni, bizony féltünk. De mi ketten összeegyeztünk, hogy úgy csinálunk, mintha aludnánk és amikor szüleink elalszanak, eljövünk hozzá, mert ô minket is hív, nem csak a pásztorokat.

II. PÁSZTOR	Úgy bizony.

II. KISLÁNY	Aztán egy kis ajándékot is hoztunk, mert hallottuk, hogy a pásztorok is hoztak.

II. PÁSZTOR	De szüleitek tudta nélkül?

I. KISLÁNY	Csak azt hoztuk, ami a mienk. Én szégyenlem is megmutatni.

MÁRIA	Ne szégyelld gyermekem. Nem az számít, hogy mit hoztál, hanem az, hogy milyen szívvel adod.

I. KISLÁNY	Én jó szívvel adom. (egy kis babát tesz le)

II. KISLÁNY	Nekem nincs mit adjak.

KISFIÚ	(beszalad, dünnyög) Engem miért nem hoztatok el? Hallottam tegnap, hogy azt beszéltétek, hogy mentek a Jézuskához. Én is akartam jönni, s ti azt mondtátok, hogy nem lehet, mert kicsi vagyok. Hát a kicsiknek nem kell szeretniük Jézuskát?

MÁRIA	Igen kicsi fiam, nekik is kell szeretniök a Jézuskát. (kézen fogva vezeti hozzá). Titeket is szeret, nagyon szeret.

KISFIÚ	Nem hoztak el, de én is el akartam jönni a Jézuskához. De én nem tudtam hozni semmit, csak ezt a szép fenyôágat. Hallottam, hogy a pásztorok báránykát hoztak neki. Én a szívemet adom neki, s ezt a fenyôágat és mondok egy szép verset. Jó lesz?

II. KISLÁNY	Úgy-e én is elmondhatom a verset, mert én is nagyon szeretem Jézuskát.

MÁRIA	A kis Jézus a ti szeretô szíveteknek örül a legjobban. Ez a legszebb ajándék, amit az ember neki adhat. Ezek a jó pásztorok is a szívükkel együtt adták az ajándékot, azért volt olyan kedves a Jézuska elôtt.

I. PÁSZTOR	Szívesen adtuk és szívünkkel adtuk.

PÁSZTOROK MIND	Szívesen adtuk és szívünkkel adtuk.

MÁRIA	Kis ajándékaitokat tegyétek le a Kis Jézus lábaihoz, aztán verseiteket is szívesen meghallgatjuk.

II. KISLÁNY	Kicsi szívem máma...

KISFIÚ	Kicsi vagyok még...

I. PÁSZTOR	De ni, egy csillagot látok közeledni.

II. PÁSZTOR	Milyen szép fényes csillag. Itt állott meg a ház felett.

2 katona belép

EGYIK	Messze keletrôl három király érkezett. Itt állnak az ajtóban és bebocsátást kérnek. Nem régen fény csillag tûnt fel az égen, s errôl biztosan tudták, hogy megszületett a Messiás. Elindultak a nyomába s most itt vannak. Tisztelettel kérdik: bejöhetnek-e, hogy tiszteletüket tegyék a Messiás elôtt?

I. PÁSZTOR	Tán nem a vérszopó Heródes küldött? (botját fogva fenyegetôleg megy a katona felé, a többi pásztor utána)

KATONA	Nem jó ember, nem vagyunk Heródes küldöttei. Keleti királyok szolgái vagyunk. Királyaink: Gáspár, Menyhért és Boldizsár bebocsátást kért. Bejöhetnek?

JÓZSEF	Szívesen látjuk, ha jószándékkal jönnek.

II. PÁSZTOR	A királyok ritkán jönnek jószándékkal.

(A három király belép, meghajlanak József és Mária elôtt.)

GÁSPÁR	A régi írásokat mi is ismerjük. Vártuk Jákob csillagát. S mikor egyszer egy eddig soha nem észlelt fényes csillagot láttam, tudtam, hogy ütött az óra: itt a Megváltó.

MENYHÉRT	Én is szívesen foglalkozom a zsidók szent könyveivel. Ezekbôl tudtam, hogy isteni ígéret van arra, hogy eljön a Megváltó.

BOLDIZSÁR	Öregek beszélték, közszájon forog, hogy majd egyszer földre jön az Isten, hogy az embereket megváltsa. Úgy beszélték, hogy fényes csillag fog feltûnni akkor, s egyszer, szememnek sem akartam hinni, megpillantottam egy új, ragyogó csillagot.

GÁSPÁR	Mind a hármunkat egy gondolat vezérelt. A mozgó csillag nyomában megtaláljuk a várvavárt Messiást.

MENYHÉRT	El is indultunk. Egy csillag vezérelt, egy cél lelkesített és így találkoztunk.

BOLDIZSÁR	Hosszú volt az út, de az nem számított. Hanem Jeruzsálemben a csillag eltûnt. Kérdezésködésünkre a ti királyotokhoz, Heródeshez vezettek, aki tövirôl hegyire mindent kikérdeztt tôlünk.

GÁSPÁR	Hogy mikor tûnt fel a csillag, mennyi ideje annak, Mit láttunk? És hogy ez a Messiás eljövetelét jelenti-e?

MENYHÉRT	De ô sem tudott semmi különöset.

Végül is hívatta a papokat, s azok mondták meg neki, hogy Betlehemben kell születnie, mert egyik prófétátok így jövendölte meg.

BOLDIZSÁR	Aztán kegyesen elbocsátott. Erôsen megkért, hogy aztán ha megtaláltuk, vissza menjünk ám, mert ô is tiszteletét szeretné tenni a Messiás elôtt.

I. PÁSZTOR	Valami rosszban töri ismét a fejét.

II. PÁSZTOR	Oda nem menjetek, mert álnok és gyilkos.

GÁSPÁR	Pedig milyen kedves, szíves volt.

III. PÁSZTOR	Ki tudja, hogy mit forgat a fejében.

JÓZSEF	És aztán, hogy értetek ide?

MENYHÉRT	Jeruzsálembôl elindultunk Betlehem felé. Sokat nem kellett kérdezôsködnünk, mert ahogy kiértünk a városból, a csillag újból feltûnt és egészen e házhoz vezetett bennünket.

Itt megállott sziporkázva, s mi sejtettük, hogy itt van az újszülött Messiás.

BOLDIZSÁR	Pedig úgy gondoltuk útközben, micsoda fényes palotában lakhatik.

IV. PÁSZTOR	Hát nem is itt született, hanem egy nyirkos barlangban, itt a város végén.

GÁSPÁR	Csak nem?

I. PÁSZTOR	De igen. Mi elôször ott láttuk. Angyalok jelentették énekkel nekünk a Messiás születését.

MENYHÉRT	Nektek angyalok, nekünk pedig csillag. Milyen csodálatos Angyalok fogják kísérni az útján és mint ragyogó csillag fog világítani a népeknek örök idôkön keresztül.

II. PÁSZTOR	Ha láttátok volna Uraim, hogy feküdt az ártatlan egy szegény, kopott jászolban, ahol máskor a mi barmaink ettek.

BOLDIZSÁR	Ó, Istenem, ki gondolta volna ezt? Ó, drága kis Gyermek, kiért hoztad ezt az áldozatot?

MÁRIA	Az emberekért, mindenkiért...

GÁSPÁR	A rabokért is?

I. KISLÁNY	A gyermekekért is?

KISFIÚ	A szegényekért is?

MÁRIA	Mindenkiért, hogy az Isten szeretett gyermekei lehessünk.

II. KISLÁNY	Milyen boldogok lehetünk, hogy ennyire szeretett minket a Messiás.

MENYHÉRT	Igen, nagyon bodogok vagyunk. Nagy utat tettünk meg, de az Isten még nagyobb utat tett meg, mikor leszállott a mennybôl a földre.

BOLDIZSÁR	Áldott legyen mindörökké.

MIND	Áldott legyen mindörökké.

BOLDIZSÁR	De most már illik, hogy tiszteletünket tegyük elôtte. Az édesanyja biztosan megengedi.

MÁRIA	Ô az ég Ura, s én mint alázatos szolgája örvendek, ha mindenki szereti Ôt.

(Odamennek, letérdelnek)

GÁSPÁR	Messiás Királyom, tisztelettel ajánlom fel ezt az aranyat neked. Tudom, hogy a tied minden a földön és Te adtad nekem a gazdagságot. Neked adom ezt az aranyat, Neked ajánlok mindent s nekem csak annyit adj, amennyivel szolgálhatok neked.

MENYHÉRT	Mert tiéd a hatalom és dicsôség, mindörökké, hódolatom jeléül ajánlom a tömjént, illatozzék elôtted szüntelen és hirdesse nagy neved mindörökké.

BOLDIZSÁR	A Messiás a szenvedések embere. Jászolban született... bûneinket ô hordozza... kéksége által gyógyultunk meg. Ó, fogadd el a mirhát halálod napjára.

I. KISLÁNY	Milyen jó, ha gazdag valaki. Mennyi mindent tud adni...

MÁRIA	Nem azt számít, hogy mit ad, hanem milyen szívvel adja. A ti ajándékotok egyformán kedves a kis Jézus elôtt. Egyformán szeret titeket, mert mind jó lélekkel adtátok.

JÓZSEF	A lélek számít. Isten elôtt nincs szegény és gazdag.

V. PÁSZTOR	Mind egyformák vagyunk? Király és pásztor, gazdag és szegény?

JÓZSEF	Igen, mind egyformák... Király is, koldus is az ô gyermekei.

II. KISLÁNY	De jó akkor nekünk. Megmondom édesanyámnak, hogy ne búsuljon, azért, hogy szegények vagyunk. Hát akkor nem mindegy, hogy mik vagyunk, Úgyis mind az Isten gyermekei vagyunk.

I. PÁSZTOR	Eljátsszuk a szerepünket mint pásztor, mint király, s aztán a jutalmat aszerint kapjuk, hogy ki mint játszott.

JÓZSEF	Igen, így van.

KIRÁLYOK	 Igen így van.

MÁRIA	Ki mindeneket teremtett, nem tett különbséget ember s ember közt. Azt csak a mi él földi léte, fejlôdése hozta magával.

II. PÁSZTOR	Milyen jó ezt tudni, hogy mind az Isten gyermekei vagyunk. Ezt is a Messiástól tanultuk.

III. PÁSZTOR	Akkor nem számít semmi. Ezután nem zúgolódom.

IV. PÁSZTOR	Nem törôdöm semmivel. Fô, hogy Isten gyermeke vagyok.

V. PÁSZTOR	Nem panaszkodom többé, megtaláltam lelkem boldogságát.

GÁSPÁR	Én pedig leteszem királyi koronámat e gyermek lábai elé. Nem akarok nagy lenni, csak egyszerû gyermeke.

MENYHÉRT	Én is leteszem. Hol a királyok Királya ily szegény, ott nem viselhetek királyi koronát.

BOLDIZSÁR	Koronámat lábaidhoz teszem. Te adtad nekem, legyen a tied, csak gyermeked lehessek.

I. PÁSZTOR	Mind azok vagyunk. Ezután nem gyûlölünk titeket.

GÁSPÁR	Mind azok vagyunk. Ezután nem gyôlölünk titeket. Öleljük meg egymást, mint testvérek.

(egymást átölelik, közben éneklik: Dicsôség...)

KISFIÚ	Engem nem ölel meg senki? (Szt. József megöleli) Én is szeretek mindenkit, és nem zúgolódom, de én... én angyalt nem láttam és nagyon szeretnék látni... s akkor többet nem kívánok...

MENYHÉRT	Nem ôk a fontosak. Itt van a Messiás. Az angyalok csak az ô szolgái.

KISFIÚ	De ha a szolgái, akkor miért nincsenek itt.

(ének hallszik: Kirje, kirje Kisdedecske...)

I. KISLÁNY	Ni!... ni!...

II. KISLÁNY	Jajj, mit látok?

KISFIÚ	Az angyalok...

(az angyalok közben beérnek és megállnak a jászol mellett)

I. ANGYAL	Mi mindig szolgálunk a Messiásnak, csak ti nem láttok.

II. ANGYAL	Itt vagyunk köztetek! Minket ôrzôül rendelt az Isten az emberek mellé. Szüntelenül ôrizzük az emberek testét és lelkét.

KISFIÚ	Minket is?

I. KISLÁNY	Hát akkor miért nem látunk titeket?

I. ANGYAL	Mert mi tiszta szellemek vagyunk. De mi veletek vagyunk és nagy szeretettel ôrizünk, hogy mindig az Isten gyermekei maradjatok.

II. KISLÁNY	Hát, akkor most miért látunk?

II. ANGYAL	Mi hirdettük a pásztoroknak a Megváltó születését. Bennetek a hitet akarjuk erôsíteni.

I. KISLÁNY	Mi hittünk eddig is.

KISFIÚ	De most erôsebb a hitünk.

I. PÁSZTOR	És sokkal nagyobb a szeretetünk.

MIND	Sokkal nagyobb a szeretetünk.

I. ANGYAL	Mivel láttátok a Megváltót és szeretitek ôt nagyon, azért közösen mindnyájan énekeljük el boldogan a legkedvesebb karácsonyi éneket:

Mennybôl az angyal...

Mind éneklik.

VÉGE


Hódolat a betlehemi jászol elôtt

Szereplôk:

SZÛZ MÁRIA

SZENT JÓZSEF

GÁBOR FÔANGYAL

7--8 ANGYAL

MIHÁLY öreg pásztor

JÓSKA pásztor

GYURKA és ANDRIS pásztorfiúk

PALKÓ árva kisfiú.

30 perc.

I. KÉP

Szín: kettôs függöny. Csillagos, holdvilágos éj. Kissé világít a pásztorok tüze. A függöny elôtt pásztortanya, a pásztorok alusznak. -- Messzirôl, mindinkább erôsödô ének hallatszik (esetleg harmónium kísérettel.)

ANGYALOK KARA: Mind.

Dicsôség, mennyben az Istennek!

Dicsôség, mennyben az Istennek!

Az angyali seregek, vígan így énekelnek:

Dicsôség! Dicsôség Istennek!

Békesség, földön az embernek!

Békesség, földön az embernek!

Kit az igaz szeretet, a kis Jézushoz vezet,

Békesség! Békesség! Embernek!

(Az utolsó szavakra nagy fényesség támad. Gábor angyal megjelenik: a pásztorok felriadva a földre borulnak:)

MIND	Mit jelentsen ez? Jaj, jaj!!

GÁBOR FÔANGYAL	Ne féljetek pásztorok, pásztorok, örömet hirdetek, mert ma néktek született, ki megjövendöltetett, Dávidnak vérébôl, tiszta Szûz méhébôl, Megváltó Istentek, álle-álleluja! -- Hogyha pedig e csodát, e csodát látni akarjátok, Betlehembe menjetek, és ez lesz a jeletek: fogtok ott jászolban, takarva pólyában, kisdedet találni, álle-álleluja!

(Az Angyal eltûnik)

(A pásztorok kis ideig riadtan hallgatnak, majd magukhoz térve:)

MIHÁLY	No, lám! Ilyen csodát még nem láttam, bár sok évet számláltam! Nékünk, szegény pásztoroknak hozott hírt az Isten angyala. Tisztesség ne essék, vajon megérdemeljük-e? Csak meghallgatta Isten az ô népének kívánságát. Megváltót küldött nekünk. Hála légyen néki! De mivel mutassuk ki hálánkat és örömünket inkább, mintha valami ajándékot viszünk az újszülött Isten Fiának!

JÓSKA	Két bárányka az évi járadékom. A szebbiket viszem s Néki adom!

GYURKA	Én csak kis bojtár vagyok, ha gazduram nem haragszik, részembôl adjon ki egy kis túrót, sajtot, ordát. Gondolom szívesen fogadják egy szegény kis bojtártól.

ANDRIS	Nékem nincs még semmi jövedelmem, de van egy szépen szóló furulyám. Azt elviszem és olyan szívesen adom, mint amilyen szépen szól.

MIHÁLY	Hát ti szépen és jól kimutattátok szívetek jóságát. Én se maradhatok le. Kell tegyek valamit. Mióta meghalt a kis unokám s egyedül maradtam, mint a szedett fa, csak a temetésemre gondoltam. Egy aranyat gyûjtöttem: padmalyra, cifra koporsóra. Mit nekem padmaly, meg szép koporsó. Azok úgy is elkorhadnak a sírban. Inkább elviszem, hadd legyen hasznára az élôknek.

JÓSKA	Ha már ilyen szépen kigondoltuk a dolgot, akkor tegyük is meg! Kétszer ad az, aki hamarabb ad! Induljunk útra! (mind egyszerre)

MIND	Pásztorok, keljünk fel, hamar induljunk el, Betlehem városába, rongyos istállócskába. Siessünk, ne késsünk, hogy még ezen éjjel ottan lehessünk, mi Urunknak tiszteletet tehessünk!

(ének közben szedik az ajándékokat és indulnak útra. Már csak a két kis bojtár van bent, mikor kiáltás hallatszik és egy rongyos kisfiú mezítláb bejön, kiabálva:)

PALKÓ	Jó pásztorok! Megálljatok! Ha elmentek, vigyetek magatokkal engem is! Senkim sincsen. Ne hagyjatok egyedül!!!

(Gyurka és Andris visszatérnek és a kisfiúhoz közelednek. A másik két pásztor is visszatér)

MIHÁLY	(türelmetlenül) Ki vagy? Mit akarsz tôlünk? Miért zavarod meg kitervelt szándékunkat ebben a magasztos órában, mikor az újszülött Megváltóhoz indulóban vagyunk?!!!

JÓSKA	Angyali hívásra Betlehembe sietünk, hogy imádjuk a kis Jézust!

PALKÓ	(könyörögve) Jó pásztorok, ne haragudjatok, Tudom, siettek. Csak arra kérlek, vigyetek engem is magatokkal. Ne hagyjatok itt! Hadd menjek veletek!!!

GYURKA	(csúfolódva) Az ám! Te akarsz a Jézuskához menni?!!! Ilyen piszkos.

JÓSKA	(folytatja) rongyos ruhában?!!! Mezítláb?! És ilyen piszkos a lábad is?!!! Hiszen az ajtónálló angyalka be sem engedi az ilyen szedett-vetett népet, amilyen vagy!!!

PALKÓ	(szomorúan) Gondolod, hogy nem engednek be?!!! Az angyalkák?!! Pedig én úgy szeretném látni a kis Jézust! De mit tegyek?!! Nincs szép ruhám!!! Én csak egy árva kisfiú vagyok. Jó anyácskám két éve meghalt. Itt hagyott engem. Neki jó, mert látja mindig a Jézuskát. -- Ó, anyácskám, nézd a te szegény kis fiadat. Súgd meg az angyalkának, hogy engedjen be a kis Jézushoz, a pásztorokkal. -- Mondd meg néki, hogy ha rongyos is a ruhám, de az én szívem tiszta, mert amint tanítottál, jó anyácskám semmi rosszat se tettem. Ôrizkedtem minden bûntôl. (kezét összeteszi, az égre néz) Szívem a kis Jézusért dobog, Anyácskám! súgd meg az angyalkáknak, hogy engedjenek be a kis Jézushoz. Hadd imádhassam én is a jó pásztorokkal!!!

(A pásztorok közben leülnek és csodálkozva hallgatják Palkót.

A két öreg könnyezik.)

ANDRIS	(részvéttel) Hogy hívnak kisfiú? Szegény kicsi árva!

(megöleli, simogatja)

PALKÓ	Engem Palkónak hívnak. Köszönöm, hogy ilyen jó vagy hozzám. Mióta jó anyácskám meghalt, senki se simogatott meg. Csak szidás és verés volt a kenyerem.

GYURKA	Te jó kis fiú vagy! Bocsáss meg, hogy megbántottalak! Szívembôl sajnálom. -- Van egy letett bundasapkám, vásott ugyan, de még jó, meleg. Néked adom, megvéd a hidegtôl.

(megöleli és megcsókolja Palkót)

MIHÁLY	Ha senkid sincsen Palkó. állj be hozzánk! Légy a legkisebb bojtár. Kis unokám megmaradt ruháit néked adom. Ezeknek a fiaimnak nem valók. Néked jók lesznek, úgy nézem. Gyurka, Andris! Vigyétek be ezt a fiút az esztenába. A ládámban mindent megkaptok. Öltöztessétek fel ezt a gyereket szaporán. Jobb helyre se kerülhetne, mint ehhez az árvához!!! (a fiúk el)

(A két öreg énekelni kezd. Kint velük énekelnek a többiek is.)

MIND	Pásztorok, pásztorok örvendezve,

Sietnek Jézushoz Betlehembe.

Köszöntést mondanak a kisdednek,

Ki váltságot hozott az embernek.

Angyalok szózata minket is hív,

Értse meg ezt tehát minden hû szív.

A kisded Jézuskát mi is áldjuk,

Mint a hív pásztorok, magasztaljuk!

(Palkó újba öltözve és vele Gyurka és Andris elôjönnek)

PALKÓ	Jaj, de jó, tiszta, meleg ruhában járni!!! Nem ég a hidegtôl a bôröm!!! Most, így öröm lesz útrakelni, messze menni. Siessünk a Jézust imádni!!!

JÓSKA	Hó! Hó! Ne olyan sebesen. Nem illik vendégségbe menni üres kézzel. Még akkor se, ha szegény az ember. Mit viszel a Jézuskának?

GYURKA	(dicsekedve) Mihály bácsi szép fényes aranyat visz. Jóska bácsi visz egy remek szép bárányt. Én a szegôdményembôl: túrót, sajtot, ordát...

ANDRIS	(Gyurka szavába vág) Én a szépen szóló furulyámat viszem.

PALKÓ	Nekem nincsen aranyom. Nincs még báránykám, se túróm, sajtom, ordám. De még furulyám sincs. De, ha megsegít a jó Isten, lesz, mert rádolgozom. Szeretem a becsületes munkát. Jó anyácskám megtanított rá. Most még csak jószándékom és hûséges szívem van, azt viszem és odaadom Jézuskának.

MIHÁLY	Jól van legkisebb szolgám! Nagy kincs a jóakarat és a tiszta szív. Kedves lesz az, az Úr elôtt. -- Most pedig induljunk szaporán! Hív az angyali szózat!

(A két öreg elôremegy, utána a többiek énekelve)

MIND	Ó, szerencsés éjszaka, éjszaka,

Boldog ez az óra,

Mely minden kinccsel felér,

Az idô telje beér,

Az ég és föld Urát, a kisded Jézuskát,

Adta e világnak, álle-álleluja!

(Mind elvonulnak. Az ének lassan elhallgat. A szín üres. Rövid idô után

a függöny felmegy és látni a betlehemi istállót belül.)

II. KÉP

(A betlehemi istálló. Jászol. Benne a kis Jézus, Mária, Szent József, Angyalok. Énekelnek:)

MIND	Istengyermek, kit irgalmad közéd lehozott,

Angyaloknak énekével Néked áldozok.

Terjeszd fölém kezedet,

Hogy az Istenszeretet

Töltse el ma szívem, lelkem,

Jászolod tövén.

(Pásztorok énekelve jönnek)

MIND	Krisztus Jézus született, örvendezzünk!

Néki öröméneket zengedezzünk!

Dávidnak vérébôl, tiszta Szûz méhébôl,

Született Krisztus nékünk!

(Tovább új éneket énekelnek az Angyalokkal együtt)

MIND	Az Ige megtestesült Názáretben,

Kit Mária szûzen szült Betlehemben.

Itt vagyon elrejtve kenyérszínben,

Imádjuk mindnyájan egyetemben.

(A pásztorok közben letérdelnek a jászol elôtt körben. Imára kulcsolt kéz)

MIHÁLY	Dicsértessék a Jézus Kirsztus!

MIND	Mindörökké. Ámen!

MIHÁLY	(Elôre megy a jászolig. Földre teszi az ajándékát.) Kis Jézus! Fogadd el kegyesen szerény ajándékomat, s add, hogy én Téged nagyon szeresselek.

(visszamegy az elôbbi helyére).

JÓSKA	(utánozza mindenben Mihályt) Kis Jézuskám! Vedd el tôlem ezt a kis báránykát! Szegény vagyok, nem adhatok többet, de ezt szívembôl adom. Isten kis báránya áldj meg engem és áldd meg az én családomat is. (Leteszi az ajándékot és visszavonul)

GYURKA	(mint az elôzôk) Drága kis Jézuskám! Én csak túrót, sajtot, ordát tudtam hozni. Ne vesd meg szegény kis szolgád csekély ajándékát. Fogadd el kegyesen! Szent kegyelmed legyen velem és az egész világgal!

ANDRIS	(mint az elôzôk) Uram! Kicsi Jézuskám! Mit tudna adni Néked egy olyan szegény legényke, mint én? Fogadd el tôlem ezt a furulyácskát. Add, hogy én mindig szívbôl tudjam zengeni dicsôségedet!

PALKÓ	(mint az elôzôk, bátortalanul) Ó, kegyes kicsi Jézus! Te tudod, hogy mért nem hozhattam aranyat, se bárányt. Tudod, hogy semmim sincs, csak érted égô tiszta kicsi szívem. Égi Kisded! Fogadd el az én szívemet! Hûségesen akarok Néked szolgálni. Engedd meg, hogy a kis angyalok tudtul adják az én anyukámnak az égben, mily nehéz az árva sorsa. Indítsd meg a jó emberek szívét, hogy segítsék a szegényeket! Kis Jézus, áldd meg a jószívû és adakozó embereket!

SZÛZ MÁRIA	Jó pásztorok! Kis Jézusom nevében köszönöm az ajándékokat. Szent Fiam kegyesen fogadja és áldást küld nektek és családjaitoknak. Legyen veletek az Isten! (Szûz Mária Palkóhoz fordul) Jöjj közelebb gyermekem! (Palkó boldogan odalép. Szûz Mária palástjával betakarja) Jöjj a szívemre kis fiam! Te a legszebb és legdrágább ajándékot hoztad, tiszta ártatlan szívedet. Ilyeneké a mennyek országa. A jó embereknek meg azt üzeni az én isteni Gyermekem: ,,Aki befogad egyet e kisdedek közül, engem fogad be!''

SZENT JÓZSEF	(áldólag kiterjeszti kezét) Legyen áldott minden emberi szív, mely ártatlan, tisztán vagy a bûnbánat tüzében megtisztulva keresi Istenét. Nagyobb az öröm az égben egy megtérô bûnös felett, mint kilencven-kilenc igazon. (Palkóhoz) Drága gyermekem! Hûséges, tiszta szíved hoztad Jézusodhoz. Rajtad lesz áldása!

MIND	Fel nagy örömre, ma született,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény:

Isteni kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb,

Nézd a te égi Istenedet.

(Az Angyalok hódolata a jászol elôtt)

1. ANGYAL	Ó? Bölcsesség, aki a Magasságbeli szájából származol, és átéred a kezdet és vég határait: Jöjj! Taníts meg az okosság útján járni! Krisztust imádjuk, aki magát kiüresítette, szolga alakját vette fel, mindent magára vállalt, hozzánk hasonló lett, a bûnt kivéve. -- Égô hittel könyörgünk hozzád: Jézus, születésed által siess segítségünkre!

2. ANGYAL	Ó, Jessze gyökere! Aki, mint jel állsz a népek elôtt. Akire a királyok emelik fel tekintetüket, akit a nemzetek imádnak: Jöjj! Ne késlekedj már! Légy szabadulásunkra! -- Jézus Krisztus, aki az embert gyarlóságunkat magadra vetted: Légy a vakok világossága, a gyengék erôssége, a szomorúak vigasza.

3. ANGYAL	Ó, Uram! Izrael házának Vezére! Aki a csipkebokor tüzében Mózesnek megjelentél és Sina hegyén törvényt adtál nékünk: Jöjj! Hatalmas kezeddel szabadíts meg minket! -- Jézus Krisztus, aki az újkort indítottad be, mikor a világba léptél, melyet a próféták megjövendöltek: Add, hogy szívünket járja át Szentlelked világossága és Egyházad megújuljon.

4. ANGYAL	Ó, Dávid kulcsa! Izrael házának jogara, nyitasz és azt senki se zárhatja be, bezársz és azt senki meg nem nyithatja: -- Jöjj! Hozd ki a foglyokat börtönükbôl, szabadítsd meg azokat, akik a sötétség és a halál árnyékában ülnek, vezesd világosságodra. -- Jézus Krisztus, aki a földre születtél és mindenkinek meghoztad az örökélet megígért örömhírét: örvendeztesd meg a haldoklókat az örökélet szent reménységével.

5. ANGYAL	Ó, Napkelet! Az örök Atya Fénye, Ragyogása! Az Igazság Napja! Jöjj! Világosítsd meg azokat, akik a sötétség és halál árnyékában ülnek. Jézus Krisztus, aki alázatosságban, szegénynek születtél, tekints a világ szegényeire és légy bôségük forrása. --

6. ANGYAL	Ó, népek Királya és erôs vágya! Szegletkô, aki mindeneket egyesítesz: -- Jöjj! Mentsd meg az embert, akit földbôl alkottál! (Jézus Krisztus, az Isten Igéje, aki elôbb voltál az idôk kezdeténél és idôben születtél nekünk: ujjongó örömmel fogadunk szívünkbe és örvendezve áldunk, mert közénk jöttél!) Jézus Krisztus, aki a földre szálltál, hogy az összes halandókat országodba vigyed: Egyesítsd az élôket és a holtakat örök égi országodban.

7. ANGYAL	Ó, Velünk az Isten! Királyunk és törvényhozónk! Népek várománya és Megváltója. Jöjj! Ments meg minket Urunk, Istenünk! Jézus Krisztust, az Isten Igéjét, aki már az idôk elôtt volt és idôben született nekünk: Ujjongó szívvel fogadjuk szívünkbe és örvendezve áldjuk, hogy közénk jött!

8. ANGYAL	Jézus Krisztus, az út, Igazság, élet, aki földre jöttél, hogy az öröm harmatával felüdíts, örvendeztesd meg szívünket állandó jelenléteddel.

9. ANGYAL	Megváltó Krisztusunk! Aki születéseddel igazoltad az örök és igaz Isten irántunk tanúsított hûségét és ígéreteinek megtartását: Add, hogy mi is hûségesen megtartsuk keresztségi fogadalmunkat, imával és becsületes munkával, a szeretet törvénye szerint élve, te légy örök jutalmunk!

VÉGE


Ne sírj kis Jézuska ...

Szereplôk:

MÁRIA

JÓZSEF

ANGYAL

EVANGÉLISTA

KIKIÁLTÓ

I.-IV. SZÁLLÁSADÓ

ÖREG PÁSZTOR

PÁSZTOROK

1. JELENET

Egy térdeplôn térdepel Mária. Halk ének: Harmatozzatok... SzVU 2.

Ének alatt:

MÁRIA	Ebben a könyvben olvasom Izaiás próféta írását: Így ígérte az Úr, jön majd egy szûz, ki csodálatos módon szüli meg fiát, ki sok csodát tesz. Aki megnyitja a mennyország kapuit, melyet egy ember vétke zárt be az emberiség elôtt, és a poklot erôszakkal fogja megdönteni.

Ó, milyen boldog lesz az az anya, ki e gyermeket a világ megváltására fogja szülni. Ó Istenem, nem kívánok egyebet csak azt, hogy egyszerû szolgáló leánya lehessek. Ó mily odaadással viselném gondját, hogy vigyáznék rá, mily gonddal ôrködnék felette. Mindent, mindent megtennék a Kisdedért és áldott édesanyjáért. Ó mily boldog lennék. Csak tudnám, hogy hol találhatom...

(lehajtja a fejét s maga is dúdolja az éneket. Közben Ébredj ember mély álmodból c. (SzVU 9) éneket éneklik. Elküldé az Úr angyalát, megjelenik az angyal és Mária csodálkozva néz rá)

ANGYAL	Üdvözlégy Mária! Tisztaságos szép leány, kegyelemmel teljes, benned nincs bûn és árnyék, azért van az Úr veled és küldött engem olyan üzenettel, melyet emberi fül még sohasem hallott.

MÁRIA	Milyen hang ez, melyen hozzám beszélsz, nem tudom mit jelentsen. Ki vagy te, aki így lépsz be kis szobám küszöbén és imámban zavarsz meg engem?

ANGYAL	Ne félj Mária, nem történt veled semmi baj. Az Isten választott ki magának. Ô kívánta meg a te szépséges tisztaságodat, hogy édesanyja légy akikrôl próféták jövendöltek és akire évezredeken át várt a világ és minden nemzedék.

MÁRIA	Hát lehetséges ez? Hiszen férjem sincs nekem. Megfogadtam, hogy tiszta lelkemet megôrzöm az Úrnak és e fogadásomat holtig meg is tartom...

ANGYAL	Ne aggódj, te tiszta lélek, az Isten nem ezt kéri tôled, csak a szívedet, hisz Istennél semmi sem lehetetlen. Amint a harmat száll a mezei virágra, úgy jön majd az Isten tehozzád...

MÁRIA	Ha maga az Isten száll a földre és keres fia számára édesanyát, vajon nem talál-e gazdagabbat, szebbet, ékesebbet királyi házukba?

ANGYAL	Mindennél gazdagabb vagy, Mária. Isten nem kívánkozik pénz, gazdagság, királyi palota után. Alázatos lelked és tisztaságod az, amiért választott... Írások hirdetik (ünnepélyes, emelt hangon): Még mielôtt hegy és völgy létezett, mielôtt a víznek partja volt s a világosság fényét sugározta, mielôtt a magasságot betölté a lég, megtörtént az örök Isten választása, és az Te voltál Mária! Fogadd el e kiváltságot, mit az Úr nevében neked hírül hoztam.

MÁRIA	(alázatosan lehajtja fejét, kezét mellén keresztbe teszi) Íme, az Úr szolgáló leánya, legyen nekem a te igéd szerint!

ANGYAL	(térdet hajtva) És az Ige testté lett. Kegyelemmel teljes. Te mennynek ékessége. Szentlélek mátkája, az Úr van teveled, áldott vagy te az asszonyok között. Örvendj ó föld, örvendj ó menny, ujjongjon a nagy mindenség, az ördög ivadékát íme megrontotta az Úr. Mária kegyelmet talált Istennél s a bûnösök számára menedéket. Örül és örülj ó nagy világmindenség, az ember meg van váltva, a mennyország kapuja kitárva, az ördög hatalma megalázva. Ó Üdvözlégy Mária!

(ének: Üdvözlégy Mária... SzVU 196.)

2. JELENET

EVANGÉLISTA	És Augustus császár rendeletet adott zsidóországban...

KIKIÁLTÓ	(kürttel jelzi és hívja a figyelmet, azután hatalmas irattekercset bont ki és olvassa:)

Tisztelettel vegyék tudomásul a nagy Augustus császár rendeletét. Mi, Augustus, a rómaiak leghatalmasabb császára, az Izraeliták és Júda királya, azt parancsoljuk Júdea izraelita lakóinak. Elôször: Mindenki, aki Dávid családjából származik és Júdea földjén született, köteles abba a városba menni és magát ott feliratni. Másodszor: megparancsoljuk, hogy mindenki a maga városában köteles a császár adóját megfizetni. Harmadszor: mivel pedig ezt a parancsot nyilvánosan és minden lakosnak tudomására hozzuk, úgy mindenki köteles magát ehhez tartani.

A fölséges császár nevében: Cirinusz, Szíria helytartója. (kürt szó)

3. JELENET

Mária és József jönnek vándorbottal a kezükben, József még egy kis batyut is cipel.

JÓZSEF	Megparancsolták az egész országban, hogy mindenki abba a helységbe menjen, ahonnét családja származott. Tehát nekünk Betlehembe, Dávid városába kell mennünk, mivel az ô királyi családjából származunk. Ezért vagyunk most vándorúton, császári parancsra engedelmeskedünk és így érkeztünk Betlehembe.

MÁRIA	(fáradtan áll meg) Nagyon elfáradtam jóságos József... hosszú volt az út. Vajon mi vár ránk itt a városban? Ad-e valaki nekünk szállást? Ki lesz majd segítségünkre, ha elérkezik az én órám?

JÓZSEF	Ismerek itt egy szállásadót, oda betérünk, remélem, hogy ott a jó Isten akarata szerint nyugalmat találsz.

MÁRIA	Próbáld meg, hisz már célhoz is értünk.

JÓZSEF	(kopog) Bizonyára kijön valaki.

I. SZÁLLÁSADÓ	Ki kopog az ajtómon?

JÓZSEF	Szegény vándor emberek vagyunk.

I. SZÁLLÁSADÓ	Mit akartok?

JÓZSEF	Jó ember, az Isten nevében kérünk szépen szállást. Messzirôl jövünk és már régóta úton vagyunk. Esedezem, adj egy kis nyugvóhelyet.

I. SZÁLLÁSADÓ	Úgy látszik elment az eszetek. Az én házam csak nagy urak számára van berendezve. Talán nem tudjátok, hogy a város minden szegény és gazdag népe ma mind ide érkezik és mind szállást keres? Mit gondoltok? Megbolondultam, hogy ilyen szegény jött-ment népnek adok szállást?

JÓZSEF	(Máriát egy padhoz vezeti) Ó tiszta Szûz, íme látod, kívánságod nem teljesülhet. Minden hely már a gazdagok számára van lefoglalva.

MÁRIA	József nézd meg még ott is. (jobbra mutat József oda megy és kopogtat)

II. SZÁLLÁSADÓ	(kikiált) Mi lesz ott kint, ki van az ajtóm elôtt? Már besötétedett. Senki kedvéért ki nem nyitom a kaput. Nem látjátok, hogy már minden zárva van? Mit zavarjátok az ember éjjeli nyugalmát?

JÓZSEF	Ó, jó ember eresz be minket. Nem bánom ha a szérûben vagy az istállóban adsz szállást, csak eressz be. Nincs pénzem, azért nem akar senki beengedni.

III. SZÁLLÁSADÓ	Jaj kedves barátom, ha pénzed nincs, akkor nem is illesz ide közénk. Ez a hely csak a gazdagok részére épült. Keress magadnak hozzád illô helyet.

JÓZSEF	(visszatér szomorúan Máriához) Ó édes Istenem. Itt is megtagadták tôlünk a szállást. Mi lesz velünk? Nincs a világon számunkra irgalom...

I. PÁSZTOR	(éppen elköszön gazdájától) Jó éjszakát gazduram, áldja meg az Isten... (indulna tovább, de megpillantja Józsefet és Máriát, vissza szól) Jakab Uram, nézd csak két szegény vándor, már alig állnak a lábukon. Van-e szállásod számukra?

III. SZÁLLÁSADÓ	Mit akar ez a népség itt? Ilyen késô éjszaka? Takarodjatok innen, mert rátok uszítom a kutyámat, s majd megtanít benneteket futni.

MÁRIA	(szinte sírva kéri) Ó kedves jó uram, könyörülj meg rajtam, szegény asszony kér téged, ne zárd el szívedet elôlem, enyhítsd fájdalmamat. Alázattal kérlek, eressz be házadba. Megelégszünk a legutolsó hellyel is, csak födél alatt lehessünk.

III. SZÁLLÁSADÓ	Menjetek innét, ilyen idôben senki sem törôdik a koldusokkal. El innét, hiába minden könyörgés, innen már elôkelôbb emberek is elpucoltak, nem kár értetek sem... pakoljatok gyorsan, amíg jó dolgotok van.

SZÁLLÁSADÓNÉ	(hirtelen elôlép) Micsoda koldusnépség ez? (férjéhez) Mit koptatod itt a szádat e senkik miatt. Mars be. Írd össze az adóságokat, a parasztok már megtömték gyomrukat, éppen eleget ettek és ittak... Házamra és pincémre legyen gondod és lásd el minden jóval. (belöki a férfit) Ti pedig szedjétek a sátorfátokat és pakoljatok el, amíg jó dolgotok van, különben botot hozok és azzal verlek el házam elôl. (gúnyosan, nevetve) Szépen néznék ki, még csak éppen az hiányzik, hogy ilyen szedett-vedett népet fogadjak be a házamba. Fussatok, hogy ne lássalak. (el)

MÁRIA	Ó, József, hát erre a sorsra jutottunk, szállás nélkül kell maradnunk. Nincs ember, ki rajtunk szegényeken megkönyörülne?

I. PÁSZTOR	(szelíden, kedvesen) Jó ember és jó asszony, rám bíznátok-e magatokat? én elvezetlek benneteket egy barlanghoz, istállónak szoktuk használni... De most ezen a szép éjszakán nyájunkkal kint vagyunk a mezôn... Tudom nem szép és nem kényelmes ott a pajtában de hát ott mégiscsak födél alatt lehettek, és szalma is van ott elég és megvéd a hidegtôl.

MÁRIA	Áldjon meg érte a jó Isten, drága gyermekem. Hogy hívnak?

I. PÁSZTOR	Mátyás a nevem, pásztor fiú vagyok, az édesapám is pásztor.

MÁRIA	A jó Isten bôségesen fog megjutalmazni, hát induljunk gyermekem... Úgy szerette Isten a világot, hogy egyszülött Fiát küldte a földre és az Isten fiának istállóban kell megszületnie. (el)

4. JELENET

Tûz mellett ülnek a pásztorok, énekelnek: Harmatozzatok...

I. PÁSZTOR	(érkezik) Adjon Isten... Hallottátok csak mi történt Betlehemben, mikor Jakab uramnak elvittem a tejet. Amint a kapun kiléptem, hát ott látok a kapu elôtt két szegény vándort. Egy férfi és egy asszonyt. Szállást kértek Jakab úrtól éjszakára, de az a kegyetlen elutasította ôket, még a kutyákat is rá akarta uszítani. A felesége pedig, az a csúnya asszony pedig még gyalázó szavakat is kiáltott utánuk. Erre az idegen asszony majd sírva fakadt. Úgy megsajnáltam ôket, hogy elvezettem ôket a barlangistállóba...

ÖREG PÁSZTOR	Jól tetted, édes fiam. Aki a szegényen segít, az Isten is megsegíti.

I. PÁSZTOR	Ó az a szegény asszony, már alig vánszorgott. Jaj, de milyen szép volt. Csodásan szép, higyjétek el, ha én mondom. Még a szemem is elállt a bámulattól. Amint soká néztem, jajj higgyétek el nekem, mintha aranykarika fénylett volna a feje fölött...

III. PÁSZTOR	És ez az Augustus császár is valóságos zsivány. Kínoz és gyötör minket, ahogy csak tud... Minden egyes embert megszámlál, hogy még nagyobb, még több adót préseljen ki belôlünk. Mindig csak a szegény embert nyúzza, mégis csak igaz, hogy még az ág is a szegény embert húzza.

ÖREG PÁSZTOR	Bizony tele vagyunk bajjal és nyomorúsággal... elfeledték az emberek az igaz Istent... de hát ez már nem mehet sokáig... el kell jönnie annak, aki megváltja a világot, el kell jönnie, akit az Isten megígért és akit a próféták megjövendöltek. El kell jönnie a Messiásnak, akit vár a világ, aki megtöri a gonoszok hatalmát és a szegényeket gyermekeinek fogja nevezni...

II. PÁSZTOR	Jaj, most már én is kezdek emlékezni, még nagyanyám olvasgatta a szent könyvekbôl, hogy ha a Messiás eljön a fák csak úgy roskadozni fognak a gyümölcstôl, nem lesz többet üres kamra...

III. PÁSZTOR	Úgy bizony, már én is emlékszem, így olvasgatták a szent könyvekbôl: ama napokban édesség csepeg a hegyekbôl, tej és méz a halmokból, és örvend majd Sion leánya, mert jön a nagy próféta...

II. PÁSZTOR	Az lesz csak a szép élet, ha majd eljön a Messiás... csak itt volna már...

ÖREG PÁSZTOR	Nem is olyan rég mondta az öreg 80 éves Simeon, az a jámbor, tisztes, templomi ember, hogy az Úr megígérte neki, hogy addig nem hal meg, míg szemei meg nem látják az Üdvözítôt, de azt is mondta, hogy a Messiás sokat fog szenvedni a bûneinkért, hogy bennünket megváltson, és hogy sokaknak romlására lesz...

II. PÁSZTOR	No, csak próbálkozzék meg valaki azt a Messiást bántani, megtanítom én azt, annak majd velem gyûlik meg a baja. (feláll és a botjával legényesen fenyegetôzik) Megmutatom én annak, ki a legény... Vannak nekem barátaim: a félelmetes Mátyás, a furfangos Jóska, meg a mennydörgôs Laci. Összeállunk mi és furkósbottal verjük szét, aki a Messiást meri bántani...

ÖREG PÁSZTOR	Ne olyan hevesen, fiam... a dolog még valóra válhatik, akkor majd meglátjuk, ki a legény a talpán...

III. PÁSZTOR	Hagyjátok csak a fiút, talán még én magam is biztatnám. Igazad van. Légy csak mindig bátor: az igazért, a jóért érdemes megküzdeni, s ha kell meg is halni. Én elhiszem, hogy ez a derék fiú képes volna a Messiásért még meg is halni. (a pásztorok nevetnek) Na mit nevettek, hiszen a Dávid is csak pásztor volt, kicsi ember és volt ereje megküzdeni Góliáttal és azt le is gyôzni...

IV. PÁSZTOR	Hagyjatok fel már ezzel a beszéddel, még elcsavarjátok ennek a legénynek a fejét. Hanem öregapám, mondja csak már, mikor jön az a Messiás?

ÖREG PÁSZTOR	Hát, ha az öreg Simeonnak meg kell érnie, akkor már nem késhetik soká, mert bizony annak az embernek még a csontjai is ropognak az öregségtôl. De jó lesz már pihenôre térni, késôre jár az idô, ti legények vigyázzatok a nyájra, amíg mi egy kicsit pihenünk. (letérdel és a többiek is ott térdelnek egy ideig a tûz körül) Harmatozzátok egek onnan felülrôl az Igazat. Nyíljék meg a föld és teremje az Üdvözítôt. Isten dicsôségét hirdessék az egek.

MIND	Harmatozzátok egek az igazságot! Nyisd meg az eget és küldd el nekünk a Messiást.

(harmatozzatok. Ének közben elvonulnak, csak az I. és II. Pásztor marad, körüljárnak, mintha a nyájat vigyáznák)

ÖREG PÁSZTOR	Hideg éjszaka van testvér. És nekünk itt kell örködni a nyáj mellett. (belefúj a pásztorsípjába) Ezt csak meghallotta a környék minden farkasa, nem tudom lesz-e kedvük megzavarni a nyájat. Fújjad te is testvér, hogy visszhangozza a hegy és völgy, hadd takarodjon innen minden vadállat és talán mi is pihenhetünk egy kicsit... (Végigfekszik a tûz mellett)

II. PÁSZTOR	Fújom én hegyen völgyön át, hadd alhassunk mi is egy kicsit...

III. PÁSZTOR	(még egyszer körüljár, felnéz az égre) Már ezek is alszanak, mind pihennek, milyen nagy a csend... és milyen szép ez a mai éjszaka... Csak úgy ragyognak a csillagok, mintha apró angyal kezek fényesítették volna ôket... Most kongatják Betlehem városában az éjfélt (számol, egy, kettô stb....) mi ez, hiszen ennek nincs vége, mi történt? Úgy látszik éjjel még az óra is meggabajodik. (távolról zene) Mit jelent ez?... valahol énekelnek, és zene is szól, kis hárfák, citerák. Hé fiúk ébredjetek! figyeljetek... itt valami történt, itt valami nincs rendben.

I. PÁSZTOR	Micsoda muzsika ez éjnek idején... No ilyent még nem hallottam...

II. PÁSZTOR	Miért nem hagytok aludni? (álmosan ásít) Olyan álmos vagyok...

III. PÁSZTOR	Jajj, nézzetek oda, hiszen egyre közeledik a csoda (ének: Glória szálljon a mennybe fel...)

II. PÁSZTOR	Most már én is hallom.

I. PÁSZTOR	Ez már aztán muzsika, ilyen szépet még nem hallottam...

III. PÁSZTOR	És közben valamelyik, mind azt énekli: Glória.

II. PÁSZTOR	Csak ismerném ezt a nyelvet, én is beállnék ilyen bandába muzsikálni...

I. PÁSZTOR	Istenem segíts meg... Nézzétek, lángbaborult az egész ég és megmozdultak a csillagok...

II. PÁSZTOR	(kifelé kiabál) Emberek! Öregapám, ébredjetek, siessenek, mert valami csoda történt... Én Uram, Istenem, ilyent életemben még nem láttam... Az angyalok mind leszállnak az égbôl.

ÖREG PÁSZTOR	(jön társaival) Nem tudom mi történt a mennyországban... Ilyen zenebonát...

II. PÁSZTOR	Pásztortársim mit jelent, az a fényesség ott fent. Én még ilyent nem láttam, bár sok idôt számláltam.

IV. PÁSZTOR	Magam sem vagyok gyermek, még sem láttam oly remek, tündöklô szép csillagot, mely ott felettünk ragyog. De ím itt jön valaki, majd meg fogjuk kérdezni.

ANGYAL	Gloria in excelsis Deo!

MIND	Dicsôsség a magasságban Istennek!

ANGYAL	Pásztorok, igaz jó hírt hoztam én hozzátok. Azt a fényes csillagot ti ne csodáljátok. Hanem szaporán talpra, induljatok az útra, Imádni a Kisdedet, ki az éjjel született.

ÖREG PÁSZTOR	Hát engem, ki ébresztett fel álmomból? Hogy angyal volt észrevettem szavából. Oly fényes volt, hogy én tûznek gondoltam, Betlehemet emlegette hallottam.

ANGYAL	Igazad van pásztor, hogy angyalt láttál,

Az is igaz, amit tôle hallottál.

Minél elôbb Betlehembe menjetek,

Ott született Jézus, ti üdvösségtek.

MIND	Menjünk tehát szaporán, a fényes csillag után, imádni a Kisdedet, ki az éjjel született.

ÖREG PÁSZTOR	Pásztortársim ím hát menjünk,

De ajándékot is vigyünk,

Akitôl csak mi telhet,

tetszése szerint vihet.

ANGYALOK	Pásztorok ne féljetek,

nagy örömet hirdetek.

Ezen boldog éjszaka

földre szállt az ég Ura.

Istállóban született

jászolkába szendereg

Ô a föld Messiása

Jöjjetek el hozzája.

ÖREG PÁSZTOR	Rajta hát fiaim, készüljünk az útra,

A látottak felett áhítatra gyúlva.

MIND	Merre járunk kelünk hirdetjük örömmel,

Hogy üdvünk csillaga Betlehembe jött fel.

(indulnak)

5. JELENET

Betlehemi jászol.

ÖREG PÁSZTOR	Édes kis Jézuskám, mit adhatnék néked?

Öreg pásztor szívem nagyon szeret téged.

Ezt hoztam elédbe, fogadd hát el tôlem,

öleld a szívedre.

Soká vártam reád s íme megérkeztél

Öreg napjaimra nagy fényt derítettél.

Add reám áldásod, hogy végsô órámban

lelkem hozzád szálljon.

(dallam: Vigasságos hangos... SzVU 36)

I. PÁSZTOR	Én hoztam egy báránykát.

II. PÁSZTOR	Én meg tejet, sajtocskát.

MIND	Aranyat nem hozhattunk, szegény pásztorok vagyunk.

(Mária altatódala)

ANGYALOK	A szép Szûz Mária szent Fiának

Imígyen énekel kis Jézusnak:

MÁRIA	Örömest ringatlak, lelkembôl óhajtlak,

Aludj, aludj.

Aludj el, magzatom, napom fénye,

Életem egyetlen szép reménye. Örömest...

Aludj el fiacskám, rózsaszálam,

Aludj el violám, én zöld ágam. Örömest...

ÉNEK	Ó boldog Betlehem áldások városa,

Ott sír a védtelen bús árvák támasza.

Földiek öröme, égiek szent gyönyöre, ne sírj kis Jézuska.

Még a vész fergeteg nem zúg fejed felett,

ölelô szeretet dajkál él tégedet.

Védnek az angyalok, ôrt állnak a pásztorok,

ne sírj kis Jézuska.

Én is leroskadok, jászol trónod elôtt.

Szándd meg a bánkódót, kérlek ne ûzd el ôt.

Bûneim bár nagyok, de irgalmad még nagyobb.

Ne sírj kis Jézuska.

A kis Jézus megszületett...

VÉGE


Régi magyar betlehemes

(1629)

Szereplôk:

ANGYAL

ÁDÁM

DEUS

MENALCHAS

TITIRUS

DAMETAS

CAMILLUS

DAPHNIS

MELISEUS

I.,II. ANGYAL

EGYIK PÁSZTOR

HERÓDES BÖLCSE

HERÓDES SZOLGÁJA

HERÓDES

NAPKELETI BÖLCSEK

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

I. JELENET. ,,PARADICSOM-JÁTÉK''

Szereplôk: Angyal, Ádám, Deus

1. ÉNEK

Dicsôült helyeken, mennyei paradicsomban

Akik vigadoztak véghetetlen boldogságban

Vattok megújult állapatban

Az Úrnak nevét énekszóban

no, dicsérjétek vigasságban

Áldjátok az Urat, kik csak ônéki szolgáltok

Ártatlan ruhában tündöklô sok kar angyalok

Te is, Nap és Hold és Csillagok

Valakik égi tûzzel bírtok

Felszóval ôtet kiáltsátok!

Föld, menny, tûz és víz, fejér hó, kô, záporesô

Déli és északi szél, levegôég, könnyû szellô

Tél, tavasz és nyár, ôszi idô

Mely négy részbôl áll egy esztendô

Tôletek az Úr dicsérendô!

Császárok s királyok, és földi nagy hatalmasok

Nemzetes nagy urak, gazdagok és szabadosok

Bírák, tanácsok és polgárok

Kik a köznépnek törvényt szabtok

Ti is az Urat mind áldjátok!

Dicsíret, dicsôség, tisztesség és hálaadás

A szentek Urának légyen örök magasztalás

Kiben soha nincsen változás

Vagy ígírettül meghanyatlás

Tôle fejönkre szálljon áldás!

2. ÉNEK

Egek harmatozzatok

Onnan felyül és az fellegek csepegjék az igazat

Nyilatkozzék meg a föld és teremje az idvözitôt

Az egek az Isten dicsôségét hirdetik

És az ô kezei alkotmányát hirdeti az erôsség

Dicsôség Atyának és Fiúnak és Szent Lélek Istennek

Miképpen kezdetben dicsôséges vala mostan és

mindörökkön örökké

úgy légyen

I. ANGYAL

Isten ez világot

Teremté Ádámot

Önnön ábrázatjára

Tôn parancsolatot

Mit Ádám elhagyott

Mikor ördöghöz hajla

Holott él édesen

Paradicsomkertben

De az pokolnak ura

Álnok beszédével

Csúf mesterségével

Jaj, ôket mint megcsalá!

Istennek tött frigye

Lelki békessége

Mindjárást ott fölbomla

Az örök halálnak

Siralomnak, jajnak

Örvényében akada.

ÁDÁM

Jaj, én veszett fejem

Mert én dicsôségem

Irigyelé az sátán

Jaj, hová kell lennem

Mert elveszte engem

Hazugsággal megcsalván!

Az megtiltott fának

Gyümölcsét Évának

Adá megkóstoltatván

Már végem! Magamban

Nagy uraságomban

Jaj, esett nagy változás!

Testemben, lelkemben

Érzékenységimben

Jaj, lött nagy fogyatkozás!

Az örök halálban

Ördög rabságában

Esém s nincs szabadulás!

(az Úrhoz)

Irgalmasságodot

Kegyelmes voltodot

Uram, ki vagy mennyégben

Tûlem meg ne vonjad

Haragod változtasd

Végy bé meg te kedvedben!

Én maradok immár

Fiam s leányimmal

Járván Te félelmedben

Tégedet tisztelünk

Ördögnek nem hiszünk

Csak végy bé kegyelmedben!

Így hivattathatol

És mondattathatol

Kegyelmes, jó Atyának

Ha veszett népednek,

Nékünk bûnösöknek

És ördög rabjainak

Mostan megkegyelmezsz

Vélünk irgalmat téssz

És fogadsz fiaidnak.

DEUS

Jóllehet Ádám, megbántottál engemet

Vétkezvén ellenem megszegéd igémet

Mindazáltal ne félj, nyújtok új kegyelmet

Tülled meg nem vonszom én nagy kegyelmemet.

Mert én, a Jehova, mennynek-földnek ura

Vagyok kegyelmes Úr, mindenki úgy tudja.

Egyetlen fiamat adom váltságodra

Szûztül születtetvén hozatom világra.

Ez csak hívattatik az te jóltévôdnek

Ez romlottságodból ingyen kimentôdnek

Vélem békességed ismét megszerzônek

Az boldog életben egyedül vivôdnek.

I. ANGYAL

Árvaságra szorult

Sok gondoktul sárgult

Óh emberi nemzetség!

Keserves bánattal

Zokogó jajszóval

Bánkódó keresztyének!

Emelítsd fel fejed

Lelki békességed

Megadja az mai nap!

Töröld el orcádrul

Siralmad, nagy távul

Vesd el szíved fájdalmát

Tedd le gyászruhádot

Szomorú nótádot

Hadd el lelked siralmát!

Mert ímé az Isten

Mint ígérte régen

Már megadja Szent Fiát!

II. JELENET. ,,PÁSZTORJÁTÉK''

Szereplôk: Camillus, Dametas, Daphnis, Meliseus, Menalchas, Titirus

(pásztorok) és két angyal

3. ÉNEK

Jákob is pásztor volt, pásztollott sereget

Nyájat ôrzött tudom, szenvedett meleget

Efelett gyakorta unalmas hideget,

Keserû kenyeret ett sokszor eleget.

Drága jóbarátim, azon ne törôdjünk

Hogy pásztorok vagyunk, azt mi ne szégyelljük

Vigyázással inkább nyájunk mellett legyünk

Hogy pásztorságainkban meg ne szégyenüljünk!

Öltözzünk hát mindjárt fegyverbe mindnyájon

Ez éjjel szemesen minden talpon álljon

E küsded nyáj mellett hûséggel vigyázzon

Minket pásztorokat kár hogy ne találjon!

De én mást gondolok! Megmondjam tinéktek?

Jobb lesz vélem együtt rendre fekünnetek!

Csendes szép álmokat ez éjjel tennetek

Hátha látásokot látna ti szemetek!

MENALCHAS

Ésaiás arrul szépen emlékezik

Hogy Istentûl nékünk megváltó adatik

Viszontag egy szûztül gyermek születtetik

Ennek ô mondása bizonnyal bételik.

Íme az ô tisztit nagy szépen megírja

És az jó pásztorhoz ôtet hasonlítja

Kinek kis nyájára szorgalmatos gondja

S ôket igen gyengén kebelében tartja.

Ez gyermeknek igaz tulajdonságárul

Bûven beszél nékünk ô állapatjárul

És az ô istenes nagy méltóságárul

És öröktôl fogván való állatjárul.

Bételik már hamar ez a jövendölés

Mert ez prófétálás, nem hamis beszéllés

Nem szófia beszéd, sem penig meséllés

Nincsen az istenben semmi feledkezés.

De mikor születik, azt mi nem tudhatjuk

Ha történik, talám hallani meg fogjuk

Talám mi is ûtet szemünkkel meglátjuk

Az ô tanítását kedvessen meghalljuk.

De vajjon ki tudja, hol fog születtetni

Micsoda helyet fog arra választani

Avagy kicsoda fog Atyja, Anyja lenni?

Kívánok én arrul bûvebben hallani

Titire, barátom, beszélj errûl vélem

Az te értelmedet jelentsed meg nékem

Hogy azmely dologrul tudakozik szívem

Légy hozzá figyelmes, beszédeden filem.

TITIRUS

Immár születtetik örök irgalomból

De nem származik ô Atyja ágyékából

Mint fog születtetni egy szûz leányzótól

Jessze törzsökébe vesszôszál kél újból.

Azmi penig nézi születése hellyit

Azmit arrul nékünk az Mikheás tanít

Betlehem fogadna íly nagy méltóságát

Azkinek mi mostan lakjuk tartományát.

Itt lakott ez helyen az Dávid próféta

S az nagy vérû fia az Dávid házába

Talám vagyon néki még itt maradéka

Azkitül születnék ez nép megváltója.

Dametas barátom, te se hallgass, kérlek

Indíts meg szájadban igaz beszédeket

Hallottál már arrul valaha híreket

Az mi Megváltónkról mi jövendôltetett?

DAMETAS

Igaz, mint jól látjuk, ördög tanácsátul

Ádám bûnbe esik az ártatlanságbul

Az álnok kígyónak nagy csalárdságátul

Elesék örökre az nagy méltóságtul.

Az életben vala, de halálra juta

Az szép szabadsága mene az rabságra

Az nagy uraságbul kínos szolgálatra

Minden tisztessége fordult gyalázatra.

De az Messiásrul, melyrül Miheás írt

A jövendölés még bé nem teljesedett

Talám Isten arrul már elfeledkezett

Avagy megutálta mind az embereket?

Barátom, Camilli, ebben a dologban

Vagy ha te mit értesz, beszéld meg valóban

Jól akarok nyilván tudósodni abban

Azért azmit értesz, beszélgesd meg bátran!

Ó, mi dolog kérlek, édes társ, Camille

Mert most az én szívem igen megrémüle

Jaj szegény fülemnek! Szörnyen

megcsendüle!

Azt mi nem tudhatjuk, mi lészen belôle!

CAMILLUS

Ada Urunk nékünk tudós embereket

Akik bizonysággal tudnak jövendôket

Istennek szavával megtanitnak minket

És jó útra viszik tévelygô elménket

Elmondom azért én, azmint vôm eszemben

Errül teszek hírt, mit hallék, rövideden

Az én füleim is vannak ilyen hitben

Hogy egy nagy próféta jûne miközinkben.

Mert azt az Úristen megígérte régen

Azmint azt Mojzes is feljedzette szépen

Hogy egy nagy próféta jûne miközinkben

Hogy az nagy váltságunk ki lenne mindenben

Azt Ábrahámnak is megmondotta Isten

Hogy az ô magvában megáldatnék minden

Nincsen semmi hátra Isten beszédében

Bé kell teljesedni mindeneknek szépen.

Ne kételkedjél hát barátom Istenben

Mert állhatatos ô minden beszédében

Elhigyjétek, hogy eljô Krisztus azképpen,

Barátom, Menalchas, szólj, ha mit tudsz ebben!

MENALCHAS

Barátom, Camille, igazán felelél

Az Istenrôl szépen és jól elmélkedél

Igen állhatatos, melyet kijelentél

Senki csalárdságot mondásodnak nem lél

Mely igen örülök beszélgetésidnek

Ezt meg nem mondhatja ritmusi szívemnek

Mint angyali szózat, úgy tetszik fülemnek,

Azmit te beszéllesz, oly igen kedvesek.

Idvességes nékünk errül értekeznünk

Mert ebbül lész nékünk az mi idvességünk

Istennel békében csak az által lészünk

Azmit az próféták arrul szóltak nékünk.

Az ô népét Mojzes által kivezette

S az Veres tengeren ôket megmentette

S az pusztában ôket mannával etette

Kanahán földére szépen bévezette

Az bablionbéli kegyetlen fogságtul

Ugyanazon népet ô fogadásábul

Csendes partra hozta irgalmasságábul

Megszabadétotta erôs hatalmábul.

Hogyha az nagy Isten ezeket mívelte,

És ô fogadását bételjesítette

Beszédét igékkel megerôsítette

Az ígéretében kiket elhitetne.

Bizonnyal elhigyjük mi azért mindnyájan

Hogy igaz az Isten minden mondásában

Tökélletes igaz ô fogadásában

Meg nem csalatkozik várakozásában.

Mert Dávid király is ott megjövendölé

Kinek az ô sorsát szépen kibeszéllé

Hogy születvén Krisztus nagy sokat szenvedne

Halálból támadván mennységbe felmenne.

DAPHNIS

Az Jézus Krisztusban két természet lészen

Isteni, emberi, nagy szép egyességben

Istennel az embert hozná békességben

Közbenjárónk ottan az magos egekben

Emberi alakba néki felöltözni

Kelletik, hogy tudna rajtunk könyörülni

Bûnös emberekért aztán meg is halni

Lelkünket Istennek kedvében juttatni

Mert az éppen lészen az mi megváltságunk

Istennek kedvében nemkülönben jutunk

Vajha eljûne már az mi szabadságunk

Akkor lenne nékünk nagy szép vígasságunk!

Téged immár kérünk, mi édes jegyesünk,

Hogy jelenj meg testben, hatalmas királyunk

Szabadíts meg minket, mi kegyelmes Urunk

halálos ne legyen bûnben maradásunk.

DAMETAS

Figyeljetek mostan, jó pásztor barátim

Mert villámlott az ég, jól látták szemeim

Lássátok meg kérlek, szerelmes rokonim,

Nem kicsiny dolog ez, higyjétek szavaim!

Azért mi mindnyájan innét elsiessünk

Jó pásztor barátim, messzére elmenjünk

Mert azmint én látom, mind megfélemlettünk

Nem adom tanácsul, hogy többé itt legyünk!

CAMILLUS

Talám csak villámlás lôn hirtelenséggel

Mivelhogy elmulik ilyen sietséggel

Az Meliseus is ô bölcs elméjével

Mit szóljon felôle, halljuk meg fülünkkel!

MENALCHAS

Meliseus, hát te arrul mit hallottál?

Idvesség dolgárul hogyha mit tudhatnál

Jelentsd meg minékünk, talám minálunknál

Inkább tudhatsz ebben, szolgálj, ne aludjál!

MELISEUS

Ez dolog bizonnyal már bételjesedett

Az Messiás néktek mert ma elküldetett

Az szûznek méhébül világra született

Az Atyaistennek szava teljesedett.

4. ÉNEK

Halljatok mennyégbül nagy örömet

Vének és gyermekek,

melyet most hirdetek dicsôséggel

kérlek ne féljetek

Istennek Szent Fia magas mennybül

Jesse gyökerébül

Magára testet vett, és Szûztôl született

ma tinéktek

Ôtet a Mária, édesanyja

pólákba pólála

S téve a jászolba és rút istállóba

a nagy királt

Kit ökör és szamár szagolással

esmérnek Uroknak

És az hideg ellen ôk ôrözik szépen

fuvolással

És ennek ékesen énekelnek

mennyei seregek

dicsôség mennyégben, s békesség ez Földön

mindeneknek

A bûnös emberért világosság

támad élet s váltság

azért dicséretet tegyünk s tisztességet

néki, Ámen.

I. ANGYAL

Semmit ne féljetek

Ne is reszkessetek

Ím mondok nagy örömet

Mely minden népeknek

És nem csak ezeknek

Hozott nagy örömöket

Mert kileveledzett

Jessz gyümölcsözött

Az király születtetett.

Betlehem városban

Dávid városában

Megváltója világnak.

Azki hívattatik

Neve neveztetik

Urunk Jézus Krisztusnak

Kit béköt az anyja

Posztóba pólálva

Közepiben jászolnak.

II. ANGYAL

Az Földön békesség

Mennybéli idvesség

Légyen az embereknek

Dicsôség és áldás

Felmagasztaltatás

Az született gyermeknek.

EGYIK PÁSZTOR

Jertek, induljunk el,

Lássuk, keressük fel

Mind Betlehemig menjünk!

És az csuda dolgot,

Melyet angyal mondott

Világosan megértsük!

Talám az gyermeket

Azki születtetett

Mi is mostan megleljük.

5. ÉNEK

Úristennek Szent Fia

Ez nap nékünk születék

Üdvességre nékünk adaték

Jöve alázatosan

Hogy minket megválthasson

Fiaivá mind választhasson

Elhagyá gazdagságát

Véghetetlen országát

Hogy érettünk adná ô magát

Ô életnek adója,

Szûnek vigasztalója

Lelkünknek világosítója

Mi is azért urunkat

Imádjuk mint atyánkat

És minékünk szabadítónkat

Vígadjunk és örvendjünk

Istennek hálát adjunk

Hogy halálról életre megyünk

Dicsôség Úristennek

Dícséret Szent Fiának

Egyetembe a Szentléleknek.

III. JELENET. PÁSZTOROK AJÁNDÉKVIVÉSE

Szereplôk: pásztorok

TITIRUS

Jézusnak szent nevét

Tisztelnünk jólétét

Kegyessen engedtessünk!

És hálaadással

Zengô szép ritmussal

Verseket énekeljünk!

6. ÉNEK

Mi most azért jöttünk,

Mert angyal minékünk

Az mezôn megmondotta

Hogy itt Betlehemben,

Ez kincsinyded helyben

Ez világ megváltója

Mostan megszületett,

Ágy helyett tétetett

Jászólba, bepólálva

Halljuk, hogy egy angyal

Vigasztaló szóval

,,Ne féljetek!'' -- mond vala

Angyalok nagy sokan

Akkor környül fogtak

Kiáltván mondják vala:

,,Istennek dicsôség

embernek békesség

Minden élô meghallja

Azért szentség áldás

És felmagasztalás

Az született gyermeknek

Légyen mindörökké

Azki most megszerzé

Emberi nemzetségnek

Lelki békességet

Örök idvességet

Nyomorult híveinek.

DAPHNIS

Az elsô Ádámnak

S az nagy Ábrahámnak

Istentül ígértetett

Áronnak vesszeje

Jesszének törzsöke

Mostan kileveledzett

Az áldott Úr Jézus

Dicsôséges Krisztus

Mert minékünk született.

DAMETAS

Ennek születését

Mennybôl lejövését

az angyalok éneklik

Istennek jó létét

Ránk áradt kegyelmét

Mindeneknek hirdetik

Fennszóval kiáltom

Dicséretét mondom:

Az Istent dicsérjétek!

CAMILLUS

Nosza, segítséget

Kérjünk segedelmet

Mondván: Uram, mennyégbôl

Légy segítség nékem

Igazgassad nyelvem

Az te magos székedbül!

MELISEUS

Múzsám éneklési

Verseim zengési

Legyenek tisztességre

Nékünk holtunk után

Világbul kimulván

Lelkünk idvességére.

MENALCHAS

Ez áldott virágszál

Nagy diadalommal

Mert egyedül rontója

Pokolnak s halálnak

Mérges fullánkjának

Életünknek adója

Lelki idvességet

Azért jött, örömet

Igazoknak megadja.

Szívbôl azt kívánom

Istentül óhajtom

Hogy az mily jókat szerzett

Öröm s idvességet

Örök dicsôséget

Ez születésével nyert

Ebbül hiveinek

Jó kegyelmesinek

Bûséges légyen része

Sok Karácsony napját

az nyájos óráját

Egészségben érhesse

Éljen végetlenben

Csendes békességben

Sokszor innepelhessen

Mennyei országban

Örök boldogságban

Istentôl részeltessen!

7. ÉNEK

Ma Jesszének törzsökébül

Vesszô jött ki gyökerébûl

Virágszál újult tövibûl

Soha ki nem száll szinibûl

Kinek gyönyörû illatja

Óhajtóit vidámítja

Fáradt lelkeket nyugotja

Erejekben megujitja

Ma az Szûz tiszta méhében

Fiat fogadott szentségben

Emmanuelt Betlehemben

Kin zeng az menny örömében

Ma jött el lelkünk virága

Bétölt szívünk kívánsága

Nálunk Atyának záloga

Fénlik világunk világa

Áldjad mennyei uradat

Sion, édes megváltódat

Vedd öledbe Jézusodat

Ápolgasd mint sajátodat!

8. ÉNEK

Napkeleti bölcsek

Jézust Heródesnek

Keresik udvarában

És hogy nem találják,

Útjokra indulnak

Betlehem városába.

Ezt igen kívánják

Erôsen óhajtják

Látnia az új királyt

Végre megtalálják

Nékie nyújtanak

Aranyat, temjént, mirrhát

Dicsôítik s áldják

És felmagasztalják

Szûz Máriának fiát.

IV. JELENET. HERÓDES UDVARÁBAN

Szereplôk: Heródes szolgája, Heródes bölcse, Heródes, háromkirályok

HERÓDES BÖLCSE

Nincsen értésünkre

Annak születése

Azkit ti most kerestek

Miként olvastátok

Hol van, tanultátok

Helyét születésének?

Mikoron támadott

Csillag, aki látszott

Mostan megjelentsétek!

HERÓDES SZOLGÁJA (a napkeleti bölcsekhez):

Királyhoz jöjjetek

Hamar siessetek

Mert szíve szomorodott!

(Heródeshez:)

Napkeleti bölcsek

Kik most hozzád jöttek

Mondanak egy csillagot

Zsidók új királya

Hogy mostan támada

Merre csillag mutatott

Uram király, halljad

Mint megparancsoltad

Eljöttek írástudók!

HERÓDES

Ide vélek az úrhoz!

HERÓDES SZOLGÁJA

Imé béjöttenek

Napkeleti bölcsek

Halljad, ó uram király!

NAPKELETI BÖLCSEK

Isteni áldással

Mindenféle jókkal

Jó szerencsével király!

Hozzád azért jöttünk

Hogy megjelentsd nékünk

Hol az született király

Azki az zsidóknak

És benne bizóknak

Megszabadító király.

HERÓDES

Született királyról

S annak városáról

Nem hallottak az bölcsek

Azért parancsomat

Mostan meghalljátok

Gyermek után menjetek

És ha meglelitek

Nékem izenjetek

S imádom tivéletek!

NAPKELETI BÖLCSEK

Király, élj sokáig

Mi elmegyünk addig

Míg csillag minket vezet

Zsidóknak királyát

Az igaz Messiást

Azki mostan született

Míglen feltaláljuk

És ôtet imádjuk

Mint mi idvességünket.

Született királynak

Az Jézus Krisztusnak

Láttuk mi ô csillagát

Mely az égen fénlik

Kivezetvén minket

Most az helyre igazgat

Mert már ô útában

Szokott járásában

Megtartóztatta magát

Azért az kis helyben

Júda Betlehemben

Az megváltó született.

9. ÉNEK

Nékünk ez napon születték

Egy szeplôtelen szûztôl

Gyôzedelemnek Ura

Kinek a Nap, Hold és a Föld

és minden csillagok

szolgálnak naponként

Azért mi Földön lakozók

Ez napon dicsérjük

Az hatalmas Urat

Énekelvén nagy örömmel

és muzsikaszóval

Mondván dicséretet

Adjunk hálát mi Urunknak

Szûz Mária fiának

Angyalok királyának

Hogy mi mind el nem kárhoztunk

De igen örüljünk

Mennyek országában

Ô mitôlünk dicsértessék

S felmagasztaltassék

Örökkön örökké.

V. JELENET. HÁROMKIRÁLYOK IMÁDÁSA

Szereplôk: háromkirályok

GÁSPÁR

Istennek egy fia

Világ megváltója

Kit Szûz Mária szüle

Te vagy itt az Isten

Azki volt régenten

Jesszének ô törzsökje

MENYHÉRT

Néked az aranyat

Temjént és az mirrhát

Mostan ajándékozzuk

Felmagasztalással

Örökké áldással

Óh, szerelmes Jézusunk!

BOLDIZSÁR

Foglald el szívünket

Testünket, lelkünket

Oh, Kegyelmes Krisztusunk

Ím hûséges Urunk

Kegyelmes királyunk

Mit parancsolsz, itt vagyunk!

10. ÉNEK

Mind ez világ örvendezzen

Krisztus születésén

Kit Szûzanya fogadt méhbe,

Gabriel hirdetvén

Hû szívvel lélekkel szép ékes zengéssel

vigadozzunk és örvendjünk Jézusban

Jézusban, Jézusban, Jézusban, Jézusban

mert született idvözítônk ez napon

Ez napon, ez napon,

Reménységünk hitünk legyen csak abban

Csak abban, csak abban,

Vigadozzunk és örvendjünk ez napon.

11. ÉNEK

Mind ez világ örvendezzen

Krisztus születésén

Kit Szûz méhében fogada

Angyal üdvözletén

Vígszavú énekkel,

tiszta szép elmével

Örvendezzünk és vigadjunk

ez napon, ez napon, ez napon,

Mert megjelent a Krisztus a

világon, világon, világon,

Egy Szûz által, Szûz, Szûz által

Tapsoljunk, tapsoljunk, vigadjunk

Vígan, vígan, vígan, vígan

vigadjunk, tapsoljunk, vigadjunk

Vígan, vígan, vígan, vígan

vígan, vígan vigadjunk!

VÉGE


Betlehemi istállóban fény ragyog

Írta: Sáska Ica tanítónô

Marosszentgyörgy

Szereplôk:

ANGYAL

PÁSZTOR

MÁRIA

JÓZSEF

ÖREG

GÁSPÁR -- MENYHÉRT -- BOLDIZSÁR

Az Angyal és Pásztor szerepeket a gyerekek száma szerint oszthatjuk fel!

Ének: Jöjjetek ó hívek.

(4 angyal középen)

Nyájukat elhagyva a szerény bölcsôhöz hívásra igyekeznek pásztorok. Mi is ünnepi lépéssel siessünk. Ó jöjjetek...

ANGYAL	Zeng a harang... Örömteli csengô bongó nyelve hirdeti,

hogy megszületett a béke fejedelme.

A betlehemi istállóban fény ragyog

nagy örömmel énekelnek az angyalok...

évezredek homálya messze szállt...

földre szállott, kit régen vártak: a Messiás.

Szûz Anyja áldott két karján pihen, Ô altatódalt énekel neki

Testecskéjét pólyába takarja, a barmok párája meg melengeti.

ANGYAL	Jöjjetek hozzá, kik fáradtak vagytok

Kiknek élete borús és nehéz.

Minden fájdalom megenyhül akkor, ha szívünkre simul

egy kicsi puha kéz.

ANGYAL	A pásztorokkal és királyokkal

boruljatok térdre jászolya elôtt,

hogy küldjön napsugárt a sötét éjszakába

imádságos szívvel kérjétek meg ôt.

ANGYAL	Hogyha a szívetek megtelik itt fénnyel

és tova száll minden bánat és ború,

vigyetek a fénybôl, a szép napsugárból

és nem lesz az élet soha szomorú.

Jöjjetek angyalok, zúgjon hát az ének!

Dicsôség legyen a menny és föld Istenének!

(Angyalok jönnek)

Ének: Dicsôség mennyben az Istennek... 1. szak.

ANGYAL	Kétezer év messzeségébôl sugárzik ránk a betlehemi csillag fénye,

Megszületett a kicsi Jézus a világ örök üdvössége.

ANGYAL	Angyalsereg hirdette ezt a jámbor pásztoroknak

Fényes csillag ragyogott fel a napkeleti királyoknak.

ANGYAL	Az idôben ott Betlehemben pásztorok legeltették a nyájat

És zsivajikból mindig kicsendült az ember évezredes vágya.

ANGYAL	A tûz mellett heverészve felnéztek a csillagos égre

Felülrôl várták az égi jelt, hogy jön a világ üdvössége.

Ének Békesség földön az embernek...

(Angyalok elmennek, Pásztorok jönnek.)

PÁSZTOR	Pásztortársak, úgy érzem, közel már az óra,

eljön hozzánk, kit úgy várunk: a Világ Megváltója.

PÁSZTOR	Vajon hol fog megszületni az a drága gyermek?

PÁSZTOR	A próféták úgy mondják, hogy nálunk Betlehemben.

PÁSZTOR	Betlehem lesz a boldog hely, így mondja az Írás?

Hátha itt lesz nemsokára, akit szívünk úgy vár

PÁSZTOR	Igaz fiam, betelt már az idôk teljessége.

El fog jönni mihozzánk a világ üdvössége.

KICSI PÁSZTOR	Pásztortársak! Amint jöttem, két idegent láttam.

Ahogy nézem, mind a kettô nagyon, nagyon fáradt.

PÁSZTOR	A császár a népeinek most megparancsolta

hogy mindenik iratkozzék abban a városban,

honnan valamikor származott a családja,

S eljött a sok ember a császár parancsára.

PÁSZTOR	Ezek a vándorok lehet, hogy szegények

És a gazdagoknál nincs helye szegénynek.

PÁSZTOR	Szaladj fiam hamar! szedd a lábad gyorsan,

és hívd ide ôket a mi kis tanyánkra.

(kis pásztor el)

PÁSZTOR	De nagyon szeretném, ha ide jönnének

Meg is kínálhatnók túróval s kenyérrel.

Friss vaj és tejecske kerül vacsorára,

Aztán megpihennek a barmok szénájában.

(Mária, József, kis pásztor jönnek)

MÁRIA	Jó Pásztorok! Az Isten áldjon titeket.

Milyen jó, hogy az utunk erre vezetett.

Szívesen betértünk hozzátok pihenôre

Áldjon meg jóságtokért az Isten szent fölsége.

JÓZSEF	Hosszú utat tettünk, elfáradtunk nagyon

Jó szívetek nekünk nyugvó helyet adott.

El is fogadjuk azt, megköszönjük szépen

Segítsen titeket a fölséges Isten.

ÖREG PÁSZTOR	Te kicsi pásztorkám menj az istállóba

Készíts fekvôhelyet a fáradt vándoroknak.

Vacsorára vigyél sajtot és kenyeret

S aztán hagyd, hogy ôk ott szépen pihenjenek.

(Mária, József, kicsi pásztor el)

PÁSZTOR	Szegények nagyon fáradtak lehetnek.

Milyen jó, hogy itt most nálunk megpihennek.

KICSI PÁSZTOR	Kedves öreg bátya, elrendeztem ôket

Ott már lehajthatják fejük pihenôre.

Illatos szalmából jó ágyat vetettem

Fejük alá puha jó szénát is tettem.

KIGYÚL A CSILLAG!

PÁSZTOR	Pásztortársak! úgy szaladtam hozzátok,

Hogy meghozzam nektek azt a nagy újságot.

Istállónk felett szép csillag ragyog,

Békét hirdetnek a fényes angyalok.

PÁSZTOR	Boruljatok térdre kedves pásztortársak!

Angyalok jönnek ide

Örömmel és tiszta boldogsággal

Teljék meg mindnyájunk szíve.

(Angyalok jönnek)

ÉNEK	Mennybôl az angyal...

Istennek Fia... Ô leszen néktek

ANGYAL	Jámbor pásztorok örüljetek, itt van a Jézuska most köztetek

Leszállt a földre az Ég Királya, Örüljön szívbôl ma minden árva

ANGYAL	Az istálló felett csillag ragyog, glóriát énekelnek az angyalok

A kicsi Jézuska jászolyban pihen, vigyetek ma neki hálás hû szívet.

ANGYAL	Megszületett a kis Jézuska, örvendjetek hát pásztorok!

Ezt a nagy örömet hirdetni angyalok jöttek hozzátok.

ANGYAL	Megadta azt a nagy Úristen, amit szívetek várva várt.

Ezen az estén küldte hozzátok Ô szent Fiát: a Messiást.

ANGYAL	Lejött a földre, de nem fényes palotában született

Barmok jászlában találjátok az isteni szent Kisdedet.

ANGYAL	Szûz Anyja áldott ölében van a kicsi Jézuska

Szelíd szóval, szép énekkel kincsét altatgatja.

ANGYAL	Szalmán fekszik barmok között a mi jó Urunk

Elôtte most alázattal mi is hódolunk.

ANGYAL	Nem választotta a gazdag palotát,

Pedig égen s földön csak ô a király.

Szegény pásztoroknál barmok jászolyában,

Fekszik az ég és föld dicsô szent királya.

ANGYAL	Jó pásztorok jöjjetek hozzá! angyal vezet eléje.

Örvendjetek, hogy megszületett a világ Üdvössége.

ANGYAL	Jöjjetek utánunk a kis jászoly elé

A ti üdvösségtek s boldogságtok felé.

ANGYAL	Szívetek megtelik igaz szeretettel

Ha megáld Jézuska pici kis kezével.

ANGYAL	Angyal vezet a kis jászolyhoz, jöjjetek örvendezô szívvel!

Boldogságot leltek ott nála, s a szívetek megtelik hittel.

(Angyalok el)

ÉNEK	Mellette vagyon az édesanyja Mária, Mária

Barmok közt fekszik, jászolyban nyugszik szent Fia, szent Fia.

PÁSZTOR	Pásztortársak! hallottátok, mit mondott az angyal nekünk?

Megszületett a kicsi Jézus a mi megváltó Istenünk.

Szegényes szalmán nyugoszik a barmok jászolyában

Jertek el, siessünk hozzá kedves jó pásztortársak.

PÁSZTOR	Csillafény ragyog most istállónk felett

Mert a kicsi Jézus ma megszületett.

Menjünk el hát gyorsan a kis Jézuskához

Imádja Ôt szívbôl a sok jámbor pásztor.

PÁSZTOR	A csillagfény után, angyalok nyomában

Induljunk szaporán kedves pásztortársak.

Ne menjünk hozzá üres kézzel, egy kis ajándékot vigyünk neki

Jézuska a hû szívet nézi, biztos hogy szívesen veszi.

PÁSZTOR	Induljunk, menjünk el.

KICSI PÁSZTOR ÉNEKE	Pásztorok keljünk fel, hamar induljunk el

Betlehem városába, rongyos istállócskába.

Siessünk, ne késsünk, hogy még ezen éjjel ottan lehessünk.

S mi Urunknak tiszteletet tehessünk.

Pásztor el -- mind bejönnek! Jászol kis Jézussal, szék Máriának.

ANGYAL	Magasztalunk ezen az áldott éjszakán

Drága kisded, égen és földön szent Király.

Ki itt pihensz a barmok jászolyában

Örüljön szívbôl ma minden árva.

ANGYAL	Jertek ide jó pásztorok, a Jézuska vár reátok.

Boruljatok alázatos szívvel szegényes kicsi jászolyához!

ANGYAL	Üdvözlégy kis Jézus, égi király, minden angyal és ember így áld.

Legyen a szívekben ma szeretet, hiszen Jézusom ezt hirdeti.

ANGYAL	Imádja mindenki a Messiást, aki az emberért a földre szállt

Aki szegényes jászolyban született,

Mert jött, hogy megváltsa az embereket.

ANGYAL	Szûzanyja karja ringatja el, mellette sok angyal zeng éneket.

Üdvözlégy ezerszer égi király, téged minden szív áld és imád.

ANGYAL	Pólyába takarja Szûz MÁRIA	Ôt, ki a felséges Isten Fia.

Barmok párája melengeti testét,

Ô mégis áldásra emeli kis kezét.

ANGYAL	Szent ez az éjszaka, glória cseng, Mária karján a szent Kisded

Borúljatok eléje pásztorok, s adjátok át az ajándékotok.

ÉNEK	A kis Jézus megszületett örvendjünk, elküldötte ô szent

Fiát Istenünk. Betlehemben fekszik rongyos jászolyban,

Azért van oly fényesség a városban.

Eleibe térdepelünk mindnyájan, örvendezve énekelünk vígságban.

Dicséretet mondunk édesanyjának, ajándékot adunk a kis Jézusnak.

PÁSZTOR	Jézuskám, mi szegény pásztorok, az angyalszóra idejöttünk.

Szegényes kis ajándékunkat a tarisznyába tettük.

És elhoztuk neked Jézusunk, most eléd letéve arra kérünk:

Áldj meg minket, fogadj meleg szeretettel

PÁSZTOR	Én a szent családnak egy kis sajtot hoztam

Ugye elfogadod drága szép Jézuska?

PÁSZTOR	Hófehér báránykám most neked átadom.

Ilyen fehér lesz a lelkem, jászolodnál fogadom.

PÁSZTOR	Itt van a jó meleg cipó, ez volt minden kincsem,

Ide teszem, fogadd el hát tôlem szeretettel.

Friss habos tejecske finom, édes és jó

Drága kis Jézusom ez pont neked való.

KIS PÁSZTOR	Kis Jézuskám, én olyan szegény vagyok

Semmim sincsen, mit neked adhatok.

De tudom elfogadod tôlem szeretettel,

Ha tiszta szívbôl énekel egyet.

ÉNEK	Születésén Istennek, az angyalok örülnek,

és vígan énekelnek: Dicsôség az Istennek.

Született Emmánuel, kit megmondott Gábriel

Bizonyít Ezekiel, és próféta Dániel.

Örülj, emberi nemzet, Üdvözítôd érkezett

Mivel Ádám vétkezett, Krisztus kegyelmet szerzett.

PÁSZTOR	Ezüsthangú kis furulyám hoztam neked Jézuskám,

Hogy amikor nagyobb leszel, te is szépen furulyázz.

PÁSZTOR	Ezt a kis jászolykát hoztam ajándékba,

Ugye elfogadod drága szép Jézuska?

PÁSZTOR	A bundámmal takarlak be kicsi Jézus Téged

Érezd meg, hogy milyen nagyon szeretlek én téged.

PÁSZTOR	A mi ajándékunk egy kicsit szegényes

De melléje tesszük szeretô szívünket,

Amely téged áld most dicsérve, imádva,

Fogadd el Jézuska, szívünk kis királya.

ÉNEK	Fel nagy örömre, ma született, aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény, isteni kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor jöjj közelebb, nézd a te édes Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik, bársonyos ágya nincs neki itt,

Csak széna, szalma, koldusi hely, rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor térdeden állj, mert ez az égi s földi király.

MÁRIA	Köszönjük nektek jó pásztorok,

Hogy az angyalszóra ide jöttetek,

És a Jézuska jászolyához elhoztátok most tiszta szívetek.

A szívetekkel együtt az ajándékotok

Itt van most elôtte, ti, jámbor pásztorok,

Neki nem kell vagyon, szegénynek született,

Lejött, hogy megmentse a bûnös szíveket.

Ô fog letörölni minden fájó könnyet,

Ha vele indultok, az élet is könnyebb.

Ha utána mentek a nehéz úton járva,

Végig fog kísérni az ô szent áldása.

És ha a szívetek ezer sebbôl vérzik

Segít majd titeket az életen végig.

Érezzétek azt, hogy ô mennyire szeret

A kezetek fogva oltalmaz és vezet.

Kicsi jászolyának drága békessége

Töltse el szívetek édes reménységgel.

Ajándékotokat megköszönjük szépen

Jézuska áldása mindvégig kísérjen.

ÉNEK	Szülte a Szûz Szent Fiát örvendezzünk

Liliomot rózsaág, lelkendezzünk.

Kisded, Atya nélkül, néki szünet nélkül, glóriát zengedezzünk

ANGYAL	A ragyogó fényes csillag azt hirdeti nektek,

Testté lett az örök Ige áldott Betlehemben.

ANGYAL	Angyal ajkak hirdetik, hogy eljött a Megváltó

Megmenti a kárhozattól a bûnös világot.

ANGYAL	Jászolyában szalmán fekszik, barmok közt szegényke

Érettetek lett valóság Isten -- s embersége.

ANGYAL	Dicsôséges égi király magasztalunk Téged

Boldog, ki az életúton elindulhat véled.

ANGYAL	Édesanyja a Jézuskát pólyába takarja

És kezével melengetve álomba ringatja.

ANGYAL	Altatódalt énekelget s örül a Jézuska

Amíg áldott két szemét majd álomra lehunyja.

MÁRIA ÉNEKE	Midôn a Szûz magzatát, sirdogáló kis Fiát

El akarja altatni, így énekel ôneki:

MIND	Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus!

Ó én édes Gyermekem, téged kíván csak lelkem,

Aludj, édes virágom, gyenge bimbón, zöld ágom.

MÁRIA	Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus!

ANGYAL	Örüljetek jó emberek! A Jézuska megszületett.

Imádjátok térdre borulva a mennyei szent kisdedet.

ANGYAL	Kis Jézuskám, bölcsek jöttek, hogy jászolyodnál imádjanak

Ajándékot is hoztak néked: tömjént, mirhát és aranyat.

GÁSPÁR	Ragyogó csillag tûnt fel az égen

S én elindultam napkeletrôl,

Ezer veszély és baj között.

De az úton, a fény után járva, szívembe boldogság költözött.

És jöttem-jöttem örvendezve, a fényes csillag vezetett,

Most jászolyodhoz letérdelve szívemben kigyúlt a szeretet

Aranyat hoztam ajándékul, fogadd el tôlem Jézusom.

Melléje nagy-nagy szeretettel a szívemet is átadom.

MENYHÉRT	Öreg embereknek nehéz az utazás,

De azért Jézuskám eljöttem tehozzád.

Szívem oly rég várja áldott születésed

Azért vagyok itt, hogy köszöntselek Téged.

Most, hogy megláttalak, boldog vagyok nagyon

Kicsi ajándékom tenéked átadom.

A tömjénnek füst szálljon fel imádva

S magasztaljon téged ég és föld királya.

BOLDIZSÁR	Teveháton jöttem hozzád én szépséges kis Jézusom,

Ragyogó csillagod vezérelt nehéz és hosszú utamon.

És most, hogy végre ideértem, szívemet öröm tölti el

Meghajlok elôtted alázattal, kis Jézusom és Istenem.

Ajándékom legyen a mirha, kérlek hogy szívesen fogadd,

Cserébe simogass meg kérlek, áldást és szent kegyemet adj.

ÉNEK	Fenyôgallyas kis Jézuskám, lelkünk drága gyöngye

A szeretet fehér szárnyán szállj, siess a földre.

Lelkünkben kis jászolyocskát készítettünk néked,

Puha, meleg takaróba göngyölgetünk Téged.

Szûz Mária, édesanyja, veled egyesülve

Imádjuk a kis Jézuskát, ó légy segélyünkre

Hogy szent Fiad mihozzánk is ez napon eljöjjön,

Karácsonyi szent kegyelme belénk erôt öntsön.

ANGYAL	Örvendezzen hát szívetek, ma Krisztus Jézus született,

Akit régen a próféták és ma az angyal hirdetett.

ANGYAL	Megszületett és fényt hozott, ragyogó fényt a földre

Békességet és szeretetet sok árva emberszívbe,

ANGYAL	Ha az élet ezer tövissel úgy megsebez és éget

A betlehemi kicsi jászoly ad lelki békességet.

ANGYAL	Jöjjön hát ide, aki szenved, mindenki, aki árva

Tegye bánatát s szenvedését a kis Jézuska jászolyába.

ANGYAL	Minden szívben béke legyen ma, és minden arcon szent öröm

Itt van az ég és föld királya, a szegény pásztorok között

ANGYAL	Legyen hát öröm a szívekben! Örvendezzetek emberek!

A betlehemi istállóban a kis Jézus megszületett.

ÉNEK	Oltárodhoz jöttem én, kis királyom, dicsôséged ünnepén, virágszálom

Boldogságos gyermek, nyisd ki titkos kerted, csillogó mennyországodba

Ne tekintsd most vétkemet, kiskirályom -- Mutasd kegyes szívedet, virágszálom

Rajtad ékes korona kiskirályom -- Dicsér szívek kórusa virágszálom

Kezedben a fölgolyó kiskirályom -- Ilyen földön lakni jó virágszálom

JÓZSEF	Drága jó pásztorok s ti szent királyok!

Kik Jézushoz jöttetek, érezzétek

Hogy békességgel telik meg itt a szívetek.

Szegényes kicsi jászolyából a drága Gyermek rátok mosolyog

Ez a mosoly kísérjen mindig, mert akkor lesztek boldogok.

Rátok mosolyog a Jézuska, és szívetekben kigyúl a fény

Akkor nem lesz bánatfelhô a szívetek egén.

Jászolyánál a lelketekben öröm rezdül

Angyalajkon a glóriázó ének csendül.

Most menjetek, mert vár az élet, hív a munka

Csak lépjetek a csillagmutatta fényes útra.

Vigyétek el az ô áldását szívetekben

De lélekben maradjatok itt Betlehemben.

Jó pásztorok és szent királyok, kik hozzátok a szívetek

Áldjon meg a drága kis Jézus, áldjon meg százszor titeket!

ÉNEK	Kirje, kirje kisdedecske, betlehemi hercegecske

Ki miértünk sok jót tettél, a pokoltól megmentettél.

Karácsonynak éjszakáján, Jézus születése napján

Örüljetek, örvendjetek: A kis Jézus ma született.

A kis Jézus aranyalma, boldogságos Szûz az anyja:

Lábaival ringatgatja, két kezével ápolgatja.

ANGYAL	Glória szálljon, dicsôség legyen mennyben a fölséges Istennek.

Békesség és igazi szeretet töltse el most az emberszíveket.

ANGYAL	Leszállt az áldott Messiás a rongyos istállóba

S a jámbor, jóságos pásztorok hittek az angyalszónak.

ANGYAL	Egész szívvel s buzgó lélekkel térdeltek le a jászolyhoz

Tudták, hogy minden szívbôl jött szóért

Két kis kezével bô áldást oszt.

ANGYAL	Dicsôséges égi király magasztalunk téged,

Boldog, ki az életúton elindulhat véled.

ÉNEK	Mostan kinyílt egy szép rózsavirág,

Akit régen várt az egész világ.

Betlehemben kibimbózott zöld ág, királynembôl méltóság.

ANGYAL	Kétezer év pergett le azóta, hogy az Istenember földreszállott

A karácsonyi kicsi Jézus megszentelte ezt a világot.

ANGYAL	Az ô áldott születését angyalok hirdették mindenütt

Jászolyából csodás fény áradt s az ajkakra mosoly derült.

ANGYAL	A betlehemi csillag fényét nem homályosították el a századok

Mint egykor régen, csodálatos fénnyel

Szívünk egén még most is úgy ragyog.

ANGYAL	A kis Jézuska születése napján

Csengjen, bongjon a harangok szava.

Hirdesse a szívnek az igaz békét

És az egész nagy világon zengje:

A földreszállott Istenember soha el nem múló dicsôségét.

ÉNEK	Glória szálljon a mennybe fel... (Kánon)

VÉGE


Üdvözlégy Megváltó királyunk...

Szereplôk:

KRÓNIKÁS	Pásztorok	ÖREG
ÁBRAHÁM		MÓZSI
IZSÁK		GAZSI
I.-III. ANGYAL		ZAKI
MÁRIA		PÉTER
JÓZSEF		BOJTÁR
AZ ÚR HANGJA
I. KÉP.

KRÓNIKÁS	Még akkor történt, amikor ôsszüleink elkövették az elsô bûnt. Isten nagyon megbûntette az elsô emberpárt, de azt is megmutatta, hogy szereti még szófogadatlan gyermekeit. Megígérte nekik, hogy egyszer minden jóra fordul. Mondta, hogy Évának gyermekei legyenek, és egyszer majd szülessék egy Gyermek, aki erôsebb lesz, mint a Sátán. Ô majd megbûnteti a Sátánt, és olyat tesz, hogy az többé nem csinálhat bajt. Na és ki ez a megígért Gyermek? Jézus, a Megváltó. Ha eljön majd az Isten Gyermek, kibékíti az embereket Istennel és akkor megint közel lakhatnak hozzá, még sokkal szebb helyen, mint a paradicsom volt: a mennyországban.

(Ének: SZVU 6, 1.2. szk.)

Isten egyszer egy igaz embert választott ki a sok rossz közül. Ezt az embert Ábrahámnak hívták. Isten ôt rendelte a választott nép ôsatyjává, hogy majd ebbôl a népbôl szülessen a Megváltó. Az Úr egy nap így szólt Ábrahámhoz:

AZ ÚR HANGJA	Ábrahám, vedd egyetlen fiadat, Izsákot, akit szeretsz! Menj Mória földjére és ott mutasd be égô áldozatul azon a hegyen, melyet majd megnevezek neked!

KRÓNIKÁS	És Ábrahám engedelmeskedett az Úrnak. Fájt a szíve egyetlen fiáért, de Istent mindennél jobban szerette. Fiával együtt elindult arra a helyre, amelyet az Úr megjelölt neki.

(Ábrahám Izsákkal együtt az elkészített oltárhoz megy. Izsák hátán fa. Az oltárhoz érve leteszik a fát).

IZSÁK	Atyám!

ÁBRAHÁM	Igen fiam.

IZSÁK	Lám, itt a fa, de mit áldozunk fel az Úrnak?

ÁBRAHÁM	Fiam, az Úr majd gondoskodik róla

(felrakják a fát az oltárra: Ábrahám letérdel, kezét az ég felé emelve imádkozik)

ÁBRAHÁM	Uram, Te tudod mennyire szeretem fiamat, Izsákat, akivel csak késô öregségemben ajándékoztál meg. Soha apa még nem féltette jobban gyermekét, mint én. Mégis meghajolok a Te akaratod és kívánságod elôtt. Te még fiamnál is kedvesebb vagy nekem. Uram, adj erôt, hogy végre tudjam hajtani mindazt, amivel megbíztál.

(feláll, megköti Izsák kezét s felteszi az oltárra)

IZSÁK	(megértve mindent, megadóan kérdi) Engem, apa?

ÁBRAHÁM	(fájdalmasan) Igen, fiam. Az Úr akarta így.

IZSÁK	Hát akkor legyen meg az Ô szent akarata!

(Ábrahám kiveszi a kést az övbôl, felnéz, majd le akarja szúrni Izsákot).

ANGYAL	(odaugrik hozzá és elkapja a kezét) Ne bántsd a fiút! Isten csak próbára akart tenni téged. Azt akarta tudni, hogy vajon egyetlen fiadnál is jobban szereted-e Ôt?! Mivel mindennél jobban szereted, ezért hallgasd meg az Úr ígéretét: Megáld téged az Úr. Utódaidat megsokasítja, mint az ég csillagait, mint a tengerpart homokszemeit. Mivel hallgattál szavára, utódaid által származik az üdvösség minden ember számára, Utódaidból születik majd az emberiség megváltója.

ÁBRAHÁM	(leveszi Izsákat az oltárról, feloldozza): Fiam, boruljunk le és adjunk hálát az Istennek!! (leborulnak): Uram, hálát adunk neked, mert ennyire szeretsz és pártolsz minket. Add, hogy mindig érezhessük szent segítségedet.

KRÓNIKÁS	Isten az idôk folyamán prófétákat választott ki magának és elküldte ôket Ábrahám utódaihoz, a választott néphez, hogy hirdessék a Megváltó eljövetelének közeledtét.

(A krónikás bekiáltja mindegyik próféta nevét. A színpadon egészen halvány fény van. A próféták egészen hátul a homályban kezdik el beszédüket és lassan jönnek elô. Befejezve azonnal távoznak.)

KRÓNIKÁS	Dávid!

DÁVID	(közben gitárt penget):

Az Úr rendelekezett, hadd hirdetem meg én

Így szólt: ,,Te a fiam vagy,

a mai nap nemzettelek.

Kérj gazdagságot, meg nem tagadom.

Örökségedül minden nemzetet

s a föld határát birtokul adom.

Vasvesszôvel törd össze ôket,

Pozdorjává zúzd, mint a cserepet.''

Királyok, legyetek most bölcsek,

okuljatok, ti urai a földnek.

Szolgáljatok az Úrnak hódolattal,

Reszketve éljetek halandó emberek.

Nehogy dühétôl egybôl elpusztuljon az összegyûlt sereg.

Kik bíznak benned, boldogok. (Zsolt. 2,7--12)

IZAIÁS	7,13--17:

,,Halljátok hát, Dávid háza!

Nem elég nektek, hogy próbára teszitek az emberek türelmét,

Még az én Istenem türelmét is próbára teszitek?

Ezért az Úr maga ad nektek jelet:

Igen, a Szûz fogan, fiút szül,

és Immánuelnek nevezi el.

Aludttej és méz lesz a tápláléka, míg meg nem tanulja elvetni.

Ami gonosz, és a jót választani.

Mert mielôtt ez a gyermek még megtanulná,

hogy mi a gonosz, azt elvesse és a jót válassza.

Pusztává lesz az ország, amelynek két királya most rettegésben tart.

Rád, népedre és atyád házára olyan napokat hoz majd Jáhvé,

Amilyenek nem voltak, amióta Efraim elszakadt Judától''.

8,5--6:

,,Mert gyermek születik, fiú adatik nekünk, s az ô vállára kerül az uralom. Így fogják hívni: Csodálatos, Tanácsadó, Erôs, Isten, örök atya, Béke fejedelme''. Messzire kiterjed majd uralma és a békének nem lesz vége Dávid trónján és királyságában, amelyet megerôsít és megszilárdít a jog és igazság által. Mostantól örökre ezt teszi a seregek Jáhvéjának féltékeny szeretete.''

MIKEÁS 5,1--4	,,De te, Betlehem Efrata, bár a legkisebb vagy Júda nemzetségei között, mégis belôled születik majd nekem, aki uralkodni fog Izrael felett. Származása az ôsidôkre, a régmúlt idôkre nyúlik vissza. Ezért elhagyja ôket Jáhvé, míg nem szül, akinek szülnie kell és testvéréhez Izrael fiaihoz vissza nem tér a maradék. Föllép és legelteti nyáját Jáhvé erejében, Jáhvénak az ô Istenének fenséges nevében. Letelepednek, mert hatalmát kiterjeszti egészen a föld határáig. Ô maga a béke lesz.''

JEREMIÁS 23,5--6	,,Igen, jönnek a napok, mondja Jáhvé, -- amikor igaz sarjat támasztok Dávidnak. Királyként uralkodik majd, bölcsen kormányoz, s gondja lesz a jogra és az igazságra az országban. Az ô napjaiban megszabadul Júda, és biztonságban él Izrael. Ez lesz a neve, amelyen szólítják: ,,Jáhvé a mi igazságosságunk''.

DEUTERO-IZAIÁS 42,1--7	,,Nézzétek, a szolgám, akit támogatok. A választottam, akiben kedvem telik. Kiárasztom rá lelkemet, hogy igazságot vigyen a nemzeteknek. Nem kiált majd, s nem emeli fel a hangját, szava se hallatszik az utcákon. A megtört nádszálat nem töri össze, sem a pislákoló mécsest nem oltja ki. Hûségesen elviszi az igazságot, nem lankad el, sem kedvét el nem veszíti, míg az igazságot meg nem szilárdítja a földön. Az ô tanítására várnak a szigetek. Ezt mondja Jáhvé, az Isten, aki megteremtette az egeket és kifeszítette, aki megszilárdította a földet, s rajta kisarjasztotta a növényeket, aki éltetô leheletet ad a földön lakó népnek és életet ad mindennek, ami csak jár-kel rajta: én, Jáhvé, hívtalak meg az igazságban és fogtam meg a kezed, és én formáltalak. Megtettelek a népnek szövetségül és a nemzeteknek világosságul, hogy nyisd meg a vakok szemét, és szabadítsd ki a börtönbôl a foglyokat, és a tömlöcbôl azokat, akik a sötétségben ülnek.''

ZAKARIÁS 9,9--10	,,Ujjongj Sion leánya! Zengj éneket Jeruzsálem leánya! Nézd, közeleg királyod: igaz és gyôzelmes, alázatos, szamáron jön, szamár hátán, szamárnak csikóján. Szétzúzza Efraimban a harci szekereket, Jeruzsálemben a népeket. Széttöri a harci ijakat és békét hirdet a népeknek, uralkodik tengertôl tengerig, a folyótól egészen a föld határáig.

AGGEUS 2,1--9	,,Ki van még közületek életben, aki látta ezt a házat hajdani dicsôséségében? És milyennek látjátok most? Ugye, olyan a szemetek elôtt, mintha nem volna? De most bátorság, Zerubábel! -- mondja Jáhvé. Bátorság Józsue fôpap, Jehocádák fia. Bátorság egész népe az országnak -- mondja Jáhvé. Dolgozzatok, hiszen én veletek vagyok! -- mondja a seregek Jáhvéja. Lelkem közöttetek lakik. Ne féljetek! Igen, ezt mondja a seregek Jáhvéja. Még egy kis idô és megrendítem az eget és a földet, a tengert és a szárazföldet. Megrendítem mind a népeket, és ideáramlik minden népnek a kincse. Betöltöm ezt a templomot dicsôséggel, -- mondja a seregek Jáhvéja. Ennek az új templomnak a dicsôsége felülmúlja a régiét, mert ezen a helyen adom a békét -- mondja a seregek Jáhvéja.

II. KÉP

MÁRIA	(félhomályban térdel és imádkozik): Atyáink Istene, áldalak a föld minden népével. Te vagy, aki vagy, és én csak egyedül neked akarok tetszeni. Neked szentelem szívemet, lelkemet, testemet, életemet -- tiszta, szent szüzességemben. Ó egek Ura! Fogadd el tôlem, szolgálódtól ezt az áldozatot és add rá áldásod. Ó, Adonáj, Népem nagy reményéért, a Messiás eljöveteléért is ostromolni merészellek téged. Látod, Uram, már az egekig ér a mi segélykiáltásunk és nyomorúságunk, könyörülj hát rajtunk.

II. ANGYAL	(az ima alatt bejön s megáll Mária elôtt): ,,Üdvözlégy, kegyelemmel teljes! Veled van az Úr! Áldottabb vagy minden asszonynál.

MÁRIA	(ijedten kapja fel a fejét és az angyalra néz):

ANGYAL	Ne félj Mária! Kegyelmet találtál Istennél. Gyermeket fogansz, fiút szülsz és Jézusnak fogod elnevezni. Fiad nagy lesz és a Magasságbeli fiának fogják hívni. Az Úristen neki adja Atyjának, Dávidnak trónját és uralkodni fog Jákob házán örökké s országának nem lesz vége.

MÁRIA	Hogyan válik ez valóra, mikor férfit nem ismerek?

ANGYAL	A Szentlélek száll rád s a Magasságbeli ereje borít be árnyékával. Ezért a születendô Szentet is az Isten Fiának fogják hívni. Lásd, rokonod, Erzsébet is fogant öregségében, s már a hatodik hónapban van, noha meddônek mondták, mert Istennél semmi sem lehetetlen.

MÁRIA	(határozottan) Az Úr szolgálója vagyok, teljesedjenek hát be rajtam szavai!

(Angyal lassan eltávozik)

MÁRIA	(feláll, lassan sétálni kezd, majd középre jön) József! (suttog), József, képes leszel osztozni az én örömömben? (legyint) Hát persze! Adonáj, ha valami olyat tesz, amivel átlépi az általa teremtett világ törvényeit, akkor bizonyságot is ad annak, akiben bízik és akit kiválasztott, megmutatta neki kegyelmét. Nem alázza meg és nem bánik vele igazságtalanul. Sokkal inkább megengedi, hogy osztozzék az ô boldogságában. (kis szünet)

És néném -- Erzsébet -- hetven, mindenkitôl megvetettként lám ô is -- ô is -- fogant. Van valami összefüggés a kettôben? Fiam, a Magasságbeli fia lesz -- de az övé? (legyint) De miért kutatom -- nem rám tartozik!?

Inkább megyek és meglátogatom -- (kiindul)

III. KÉP.

KRÓNIKÁS	Abban az idôben Augustus, a hatalmas római császár rendeletet bocsátott ki, hogy számolják össze a birodalom lakóit. Mindenkinek abban a városban kellett jelentkeznie, ahonnan származott. Így Máriának és Józsefnek el kellett menniük Názáretbôl a judeai Betlehembe, mivel Dávid családjából származtak. De Betlehembe nem akarták befogadni a szállást keresô Istent. József és Mária végül is egy barlang istállóban találtak szállást. Azon az éjszakán pásztorok virrasztottak a nyáj mellett. Vigyáztak, nehogy valami baja essék a nyájnak.

(Pásztorok öten: négy felnôtt, egy gyerek, körben ülnek, subára heverednek, tarisznyájukat bontogatják evéshez készülve. A bojtár néhány darab fából kicsi máglyát rak)

PÉTER	Ezt a Mózsit is jó lenne a halálért küldeni.

BOJTÁR	Miért, Péter bácsi?

PÉTER	Hát csak azért, fiam, mert míg visszajönne vele, nagyon sokáig tartana és így az emberek békében élhetnének.

ZAKI	Szó ami szó, már rég itt lehetne. Egy kicsit gyorsabban is szedhetné a LÁBÁT.

BOJTÁR	(aggódva) Jaj, talán csak nem támadta meg valami vad?

GAZSI	Ugyan, hová gondolsz, nem nagyon járnak errefelé nagy vadak, fôleg ilyenkor.

PÉTER	Attól valóban nem kell tartanunk. Én inkább attól félek, hogy mi halunk itt éhen, mert nem hozza meg idejében a vacsorát. (belenéz a tarisznyájába) Most látom, hogy alig maradt az ebédbôl. Ez még a fél fogamra se elég.

ZAKI	(szintén megnézi a tarisznyáját) Hát ettôl bizony az én állam is felkopik.

GAZSI	De hol ülhet ilyen sokáig? Mondtam én nektek, hogy ne ôt küldjük, hanem inkább a kis bojtárt. Ez fürgébb mozgású, hamarabb megjárta volna a várost. Azóta már régen itt lenne. Mi pedig most már tele hassal üldögélhetnénk itt és hallgathatnánk öreg apánk jóízû meséit.

PÉTER	Tyû a mindenit! No, csak jöjjön meg, majd ellátom én a baját. Máskor majd elmegy a kedve a csavargástól.

ZAKI	Lehet, hogy leitta magát valamelyik csapszékben és most horkol jóízûen.

GAZSI	Mi pedig várhatjuk itt korgó gyomorral!

PÉTER	(fenyegetôzve) No csak jöjjön meg! Majd meglátja mit kap tôlem!

BOJTÁR	(ártatlanul) Mit ad neki Péter bácsi?

PÉTER	(dühösen) A kétméteres kampómat a háta közepére.

BOJTÁR	(csodálkozva) Szóval hát megveri?!

PÉTER	Meg is én, mint egy zsákot.

ZAKI	(heccelve) Nono. Félsz te tôle. Három olyannal is elbír, mint te vagy.

PÉTER	(legénykedve) Azt szeretném én látni!

GAZSI	(röhögve) Hát még megláthatod, ha kíváncsi vagy rá.

ÖREG	(rosszallóan) Ejnye, nyughassatok már! Majd csak megérkezik Mózsi is. Ki tudja miért késlekedik. Lehet, hogy nem tud hamarabb jönni. Lehet, hogy nem sikerült mindent beszereznie, amivel megbíztuk. Legyetek egy kis türelemmel.

PÉTER	Könnyû ezt mondani, de éhesek vagyunk és minél elôbb enni szeretnénk.

BOJTÁR	(felugorva) Itt is van már!

MÓZSI	(jön, kezében zsák, kosár vagy táska) Jó estét pásztortársak!

MIND	Neked is, Mózsi.

PÉTER	Csakhogy itt vagy már!

GAZSI	Azt hittük, sohasem jössz már meg.

MÓZSI	Nem tudtam hamarabb jönni, mert...

ZAKI	(türelmetlenül félbeszakítja) Majd elmondod. Elôbb szedd elô, amit hoztál, mert mindjárt éhen pusztulunk!

MÓZSI	(Kibontja a csomagot, élelem kerül elô belôle) Itt van, pásztortársak, egyetek!

(A Pásztorok vesznek a kitett ételbôl és falatoznak)

ÖREG	(Mózsihoz) Egyél te is, fiam.

MÓZSI	Köszönöm, apó, már ettem útközben.

BOJTÁR	Péter bácsi!

PÉTER	No, mi kell?

BOJTÁR	Mikor adja meg?

PÉTER	Mit te!

BOJTÁR	Hát, amit Mózsi bácsinak ígért, ha megjön?

PÉTER	(emeli a kezét) Elhallgass, kölyök! Csak tréfáltam.

GAZSI, ZAKI	Tudjuk, tudjuk. Csak akkor vagy nagylegény, ha a másik nincs jelen.

ÖREG	No, ne veszekedjetek. Mózsi fiam, mondd el hát, miért késlekedtél?

MÓZSI	(miközben a többiek esznek, mesélni kezd) Az úgy volt, amint visszafelé jöttem a városból, az egyik bokorból keserves bégetést hallottam. El sem tudtam képzelni, hogy mi lehet az. Kíváncsian közelebb mentem és mit gondoltok, mit láttam?

BOJTÁR	No, mit?

MÓZSI	Hát az én drága kis tarkaszôrû báránykámat. Tudjátok, hogy azt szeretem a legjobban. Ott volt ô szegény felakadva egy nagy tövises bokorra. Úgy látszik elkószált a nyájtól. Azt sem tudtam, hogyan szabadítsam meg. De szerencsére nálam volt az én rövidnyelû kisbaltám és aztán levágtam.

BOJTÁR	Csak nem a kisbárányt?

MÓZSI	A szemed gödrét, te mamlasz! Dehogy a báránykámat, a tövises bokrot vágtam ki, te rövideszû! Jó sokat kínlódtam vele. De végül is sikerült. A báránykámat az ölembe vettem. Ha láttátok volna, milyen boldog volt. Nyelvecskéjével hálásan nyalogatta az arcomat. Én is szeretettel simogattam és öleltem magamhoz és visszahoztam a nyájhoz. Ezért késtem hát pásztortársak.

PÉTER	(megbékélten) Jól van no. Csakhogy megtaláltad a báránykádat.

ÖREG	Aztán mi hír a városban, Mózsi fiam?

MÓZSI	Jaj, apó, nagyon sok. Rengeteg idegen van a városban, alig lehet mozdulni tôlük. Beszéltem egy értelmes formájú emberrel. Azt mondta, hogy a császár adta ki a parancsot, hogy mindenkit írjanak össze, számoljanak meg, aki a birodalomban él. Ezért a nagy tolongás.

ZAKI	Vajon mit akar a császár? Csak nem háborúra készül? Mit gondol apó?

ÖREG	Honnan tudjam én azt, fiam? Nehéz a császárok észjárását kiismerni, terveiket kitalálni. Nem a mi dolgunk az, fiam. Nekünk bíznunk kell, hogy Isten szeme vigyáz ránk és ôrködik felettünk.

BOJTÁR	(csodálkozva) És apó, honnan tudja mindezt?

ÖREG	Fiam, az benne van a régi írásokban.

GAZSI	Meséljen nekünk, apó!

ÖREG	Nem mesék ezek, fiam! De elôbb fejezzük be az evést.

(A Pásztorok néhány pillanatig még esznek, majd mindent visszaraknak a tarisznyába, utána leheverednek a subákra).

PÉTER	No, apó kezdheti.

ÖREG	Haj, fiaim, fiaim. Valamikor nagyon jó volt az embereknek. Nem kellett ennyit küzdeniük, szenvedniük. Öröm volt az életük. Magával a fölséges Istennel éltek jó barátságban. De egyszer aztán történt valami. Egyszer valamit csúnyán elrontottak. Ahogy mi is elrontunk mindig valamit. Egyszer az ember Nemet mondott az Istennek. Bûnt követett el az ellen a jóságos Isten ellen, akitôl mindig csak jót kapott és azóta kegyetlen az élet.

ZAKI	Bizony, bizony, ezt mindnyájan a saját bôrünkön érezhetjük.

ÖREG	De az Isten nem hagyta vigasz nélkül az embert. Megígérte, hogy egyszer elküldi hozzánk a Megváltót, aki majd megszabadít minket a bûn rabságából.

MÓZSI	De apó! A városban nem így mesélik. A kilencedik óra tájt a zsinagóga elôtt nagy csôdület volt. Hát megálltam én is egy pillanatra. Az elöljáró mind ezt kiabálta -- eljön a Messiás, hadvezér lesz, mind Júdás Makkabeus -- kiûzi a rómaiakat és többé nem lesz ilyen istentelenség, mint ez a népszámlálás is.

ÖREG	Fiam, én tudatlan ember vagyok. Nem olvastam annyit az írásokat, mint azok ott benn -- de egyet tudok, az írásokat szívvel kell érteni és nem ésszel. Azok az emberek bölcsek a szavakban, de az életrôl nem tudnak semmit. Az ég dolgairól akarnak elmélkedni, de nem veszik észre a földet.

BOJTÁR	És mikor jön el a Megváltó, apóka?

ÖREG	Ki tudná azt megmondani, fiam?

BOJTÁR	Vajon mi megérjük még azt?

ÖREG	Azt csak a fölséges Isten tudja, fiam!

MÓZSI	Hej, Istenem, Istenem, pedig milyen jó lenne, ha megérhetnénk!

PÉTER	Milyen jó lenne találkozni a Messiással.

ÖREG	Bizony, bizony, fiaim, csuda jó lenne.

GAZSI	(fölnéz az égre) Uram, add, hogy megérhessük azt az idôt!

BOJTÁR	Talán, talán én megérhetem, hiszen olyan fiatal vagyok.

ZAKI	(reménykedve) Hátha még mi is!

ÖREG	A fölséges Isten tervébe mi nem láthatunk bele. Csak ô tudja egyedül, mikor lesz alkalmas az idô a Megváltó eljövetelére.

PÉTER	(ásítva nyújtózkodik) Hû, de elálmosodtam!

ÖREG	Itt az ideje, hogy végre nyugovóra térjünk. A magunkfajta egyszerû pásztorembernek is szüksége van egy kis pihenésre. Igaz, nagyon éberen kell, hogy aludjunk, nehogy valami ragadozó megpocsékolja a nyájat. Aludjunk hát, fiaim!

BOJTÁR	És álmodjunk az eljövendô Messiásról!

(A Pásztorok kényelmesen elhelyezkednek, majd elalszanak. Ének hallatszik: Betlehemi pusztán...)

BOJTÁR	(amikor véget ér az ének felpattan) Apó, apó, keljen fel!

(A Pásztorok álmosan felülnek, tanácstalanul egymásra néznek, majd össze-vissza kérdezgetik:) Mi az, mi van, mi történt?!

BOJTÁR	Én nem tudom, jó emberek, de olyan csodaszép éneket hallottam, amit eddig még soha.

PÉTER	(dühösen) Biztosan csak a füled csengett, vagy álmodtad az egészet.

ZAKI	(szintén dühösen) Máskor jobban nyisd ki a füledet, vagy ne egyél annyit vacsorára és nem fogsz ilyeneket álmodni!

GAZSI	(fenyegetôen) Ne zavargasd az álmainkat minden semmiségért, mert véletlenül csúful megjárhatod!

BOJTÁR	De én tisztán hallottam...

MÓZSI	Ne fecsegj annyit, feküdj le és aludj!

(A Pásztorok ismét lefekszenek. Alig helyezkednek el, felcsendül az ének: Az ôsi jóslat beteljesült... Az ének alatt a pásztorok ijedten néznek körül).

ÖREG	Lám, mégis igaza volt a gyereknek. De vajon mit jelenthet az ének.

ZAKI	Nem tudom, apó. De nekem olyan örvendetes sejtelmeim vannak.

PÉTER	Nekem is. És a sejtéseim valóra is szoktak válni.

ANGYAL	(megáll a pásztorok elôtt, azok megrendülve néznek rá) Ne féljetek pásztorok! Nagy örömet hirdetek nektek. A jóságos Isten elküldte az emberek Megváltóját.

PÁSZTOROK	(ujjongva) Hol van a Megváltó?

ANGYAL	Itt van a közelben egy barlang-istállóban, pólyába takarva, jászolba fektetve. Örüljetek pásztorok, mert ti vagytok az elsôk, akik megtudtátok a Megváltó születését.

MÓZSI	(felkiált) Pásztortársak, ne késlekedjünk. Induljunk azonnal és köszöntsük a Messiást.

PÁSZTOROK	(lelkesen) Úgy van, induljunk!!!

ÖREG	Megálljatok, fiaim. Üres kézzel nem mehetünk talán. Mit mondana a világ, ha csak úgy beállítanánk a legfôbb királyhoz és még ajándékot sem vinnénk.

GAZSI	Igaza van apónak. Vigyünk ajándékot!

ZAKI	Jól van, vigyünk. De mit?

MÓZSI	(fejére üt) Megvan!! Én elviszem a legkedvesebb bárányomat, amit az este szabadítottam ki a bokorból.

PÉTER	Én egy meleg bekecset viszek.

GAZSI	Én egy puha, finom báránybôrt.

ZAKI	Én egy darab ízletes sajtot.

ÖREG	Én a nagyapámtól örökölt cifra botommal ajándékozom meg, hátha szüksége lesz erre is, ô szent királyi felségének.

BOJTÁR	Én tiszta gyermekszívemet viszem el neki. Annak a melegével takarom be, tudom nagyon fog örülni neki!

ÖREG	De hát, induljunk, pásztortársak. Egy percet se késlekedjünk. Nem illik megvárakoztatnunk ô szent királyi felségét.

MIND	(türelmetlenül) Induljunk, induljunk!!!

ANGYAL	Erre, erre, jó pásztorok, csak utánam!

(A Pásztorok az angyallal az élükön elindulnak a felállított Betlehem felé.

Ének: Pásztorok, pásztorok... megérkezve Betlehembe térdreborulnak.)

PÁSZTOROK	Üdvözlégy, Megváltó királyunk. Köszönjük, hogy eljöttél közénk. Vedd szívesen hódolatunkat és ajándékunkat és segíts meg minket.

(leteszik az ajándékot).

BOJTÁR	Bocsáss meg kicsi királyunk... Nekem csak tiszta, meleg gyermek szívem van, azt hoztam el neked. Annak a szeretetével takarlak be, hogy meg ne fázz ebben a hideg világban. Fogadd el hát tôlem!!!

MÁRIA	(rámosolyog a gyermekre) Jól van gyermekem. Ajándékod nagyon kedves isteni fiamnak. Csak vigyázz, hogy szíved tisztaságát mindörökre megôrizzed. Ne feledd, szíved már nem a tied, hanem a Jézusé. Vigyázz hát rá nagyon, nagyon és akkor szent Fiam is vigyázni fog reátok!!

JÓZSEF	(elôjön lassan) Eddig minden a titkok láncolata volt. Értelmetlenül álltam elôttük ó, Adonáj. Még mennyi várhat rám, hogy befejezzem, amit rám bíztál. Itt a gyermek -- az Úr és Mária Gyermeke. Nagyon szerethetik egymást. Ó, add Uram, hogy szeretetük olyan legyen, mint a túlcsorduló korsó, ahol vizét a föld beissza -- kivirágzik az élet...

Ének: Leszállt az ég dicsô királya...

FÜGGÖNY.


Székely betlehemes játék

-- Népi motívumok alapján --

Írta: Lévai Lajos

Szereplôk: Gyermekkirály, fehér, térden aluli ingruhában. A fején lemezpapírból készült, hengeres koronaföveg, piros alapon, ezüst és arany dísszel. A derekán piros szalaggal széles pánt, rajta aranykeresztes, ezüstözött fakard. A két karja is a mártírum színeivel: piros szalaggal van feldíszítve. Szerepel még e kedves játékban négy angyal: mind a négy térden aluli, fehér ruhában van, a fején fehér, arannyal és ezüsttel díszített angyalglória, alakja hasonló a királyéhoz, de annál kisebb. Két angyalnak, akik jobbra állnak a ,,Betlehemtôl'': bal vállukról a jobb övben átkötött, kék szalag a dísze, ugyanilyen szín van a derekára is átkötve. A balfelôl álló két angyalnak jobb válláról jön a szalagkötés, de rózsaszínben az övvel együtt. Két angyal a kivilágított ,,Betlehemet'' tartja, míg valamivel elôbb álló, két angyal fogja a két színes, betlehemi csillagot, szintén kivilágítva. A szereplôk közé tartozik a három betlehemi pásztor is. Kettôn lehetôleg kifordított, fekete juhászbunda, másikon fehér. Fejükön báránybôr sapka. Kezükben vastagabb drótban hajlítható fejjel, hosszú, püspöki pásztorbot. A botokon sarkantyúszerû pengetéssel és csengéssel szóló apró bádoglemezek vannak felszerelve. Kis ügyességgel könnyen el lehet érni, hogy a botokra felszegezett, csengô lemezek egyenként is, összesen összhangot adjanak. A pásztoroknak lehet kenderbôl, csepûbôl szakállt, bajuszt tenni. Lehetôleg az erôsebb, jobb megtermett gyermekek legyenek a pásztorok. Az egyik legéletrevalóbb pásztor felszereléséhez tartozik a gyûjtô, zörgôs persely, amivel pénzt gyûjt a betlehem bemutatása után.

A ,,betlehem'' -- készítés a legszebb, gyermeki öröm karácsony elôtt. A két oldaltartóval ellátott betlehem nagyjában egy méter hosszú, hetven cm. magas és ötven cm. széles fenyôfaléc vázból áll, közbül egy nagy, a két szélén két kisebb toronnyal. Lemezpapírral (papondekli, dobozfedél) bevonják, fényes papírral kidíszítik, két ablakot, nyitott ajtót hagynak rajta. Benne mohával fedett földön a jászol a szent családdal, királyokkal, pásztorokkal, barmokkal -- gyertyával kivilágítva. A két, lehetôleg egyforma nagyságú, de különbözô, ízléses színezetû csillag használt szitakéregbôl is készülhet. A szitakéreg a keret, erre erôsítik a hatágú csillagsugarat fapálcika, vagy drótalakra s az egészet áttetszô színes papírral vonják be, papírlánccal, dísszel kicsinosítják.

Ezt a kis betlehemes játékot a karácsonyi ünnepek elôtt és alatt színpadon is elô lehet adni. Szín egy falusi szoba szép bútorral, kendôszeg, kancsótartóval. Középen egy kis, kedves karácsonyfa, körülötte a boldog család színesen elhelyezve. Most bekopognak a betlehemesek, akik elôadják a fenti darabot.

A betlehemjárók elôször az ajtón kívül éneklik a következô, karácsonyi éneket:

Mennybôl az angyal, lejött hozzátok

Pásztorok, pásztorok!

Hogy Betlehembe, sietve menve:

Lássátok, lássátok!

Istennek fia, ki ma született:

Jászolban, jászolban.

ô lészen néktek üdvözítôtök:

Valóban, valóban.

Mellette vagyon, az édesanyja:

Mária, Mária.

Jászolban fekszik, barmok közt nyugszik:

Szent fia, szent fia.

A KIRÁLY	(Bekopog, majd egyedül bejön.)

Jó estét, jó estét adjon az Úristen!

Áldja meg e boldog családot bôséggel!

Soha ne lássanak itten szükséget:

Boldogság és öröm töltsön el itt mindent!

Király vagyok, a gyermekszívek királya,

Jókívánságunk szívünk minden ajándéka.

A betlehemi csillag elôttünk ragyogott;

Míg ehelyt elhoztuk a betlehemi jászolyt,

Kérlek fogadjátok: -- A szent jászolyt!?

(Ezalatt kint meggyújtják a gyertyákat, a gazda engedélye után a király szólítására behozzák a betlehemet. Két székre, vagy asztalra teszik. Ügyesen felállnak: elôl a király, a betlehem mellett kétoldalt két-két angyal; jobbra és balra a csillagtartó angyalok valamivel elôbbre jönnek. A pásztorok a betlehem mögött állanak jobbra és balra, lehetôleg úgy, hogy az angyalok ne takarják ôket. Ezután egyszerre, együtt éneklik:)

Fáradságot Teéretted nem sajnáljuk,

De nem sajnáljuk!

Talán még az éjszaka is rátalálunk,

Rátalálunk.

Betlehem városában

Romlott istállójában,

Ottan fekszik...

Be van ottan takarva

Pokrócával.

Egy szûz anya ápolgatja fáradsággal,

De fáradsággal.

(Ismétlés: Betlehem városában...)

A KIRÁLY	Dicsértessék az Úr Jézus a magasságos mennyben!

Aki ma született a szent Betlehemben.

Hallgassátok meg a szent evángéliumot,

Melyet Máté apostol írt meg ekképpen:

-- Ímé az Úrnak angyala megjelenik

Józsefnek és szóla Dávid fiának:

József ne félj magadhoz venni

A te feleségedet, Máriát,

Mert az ô szíve a Szentlélektôl

Fogantatott. Szül pedig ma este

Szent fiat. Nevezd annak

Nevét Jézusnak.

Mert ô szabadítja meg az ô népét,

Annak bûneitôl.

József pedig az álomból felserkenvén:

Úgy tôn, mint az Úr angyala parancsolta néki.

(Összesen éneklik a csordapásztorok énekét, a pásztorok tipegô, táncszerû, helyben való lépés mellett ütögetik zörgôs botjaikat.)

MIND	Csordapásztorok, midôn Betlehemben,

Csordát ôriztek éjjel a mezôben. Csordát ôriztek, éjjel a mezôben.

Isten angyali jövének feléje:

Örömet mondok néktek, ne féljetek! Örömet mondok néktek, ne féljetek!

Menjetek be hát, gyorsan a városba!

Megtaláljátok Jézust a jászolban. Megtaláljátok Jézust a jászolban.

Nem fekszik ágyban, sem szép palotában,

Hanem jászolban, romlott istállóban:

A Jézuska, Jézuska ott fekszik a jászolban

Pokrocával takarva.

Siessünk, ne késsünk!

Hogy még ezen éjjel, oda érkezzünk:

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk!

Siessünk, ne késsünk!

Hogy még ezen éjjel oda érkezzünk:

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk!

(Pásztorok öregesen körbe indulnak.)

I. PÁSZTOR	(Leborul a jászol elé.)

Üdvöz légy, kis Jézuska! Született Messiás!

Hoztam Felségednek egy darab sajtocskát! (Ott marad.)

II. PÁSZTOR	(Leborul a jászol elôtt.) Üdvöz légy kis Jézus!

Született Messiás! Hoztam Felségednek egy göndör báránykát! (Bundájával takarva.)

III. PÁSZTOR	(Szintén leborul a második mellé és leteszi pásztorbotját.) Én csak szolga vagyok, semmit sem hozhatok, de ezentúl mindig a te szolgád vagyok! (Imádkozva pár pillanatra ottan maradnak, majd az ének alatt felkelnek és a jászol körül leheverednek és elalusznak.)

A NÉGY ANGYAL ÉNEKLI	A mezei pásztorok, pásztorok:

Betlehemi jámborok.

Hoztak ajándékokat:

Sajtot és bárányokat. (Ismételve.)

I. ANGYAL	(mondják) Messzi, messzi fenn az égben,

Úszó felhôk tetejében

Kigyulladnak a csillagok:

Földre szálltak az angyalok...

Felhô, szellô, -- csengô dal.

Énekszó: Mennybôl az angyal!

II. ANGYAL	Ma született meg Jézuska

Hideg, zuzmorás jászolban:

A szegények vigaszára...

Az árvák oltalmára.

Édes Jézus! Veled járok,

Mert ô -- lejött hozzátok!

III. ANGYAL	Béke, öröm van a földön,

Áldás, virág lesz a jövô.

Szép, csinos karácsonyfa, (mutatja)

Zengô, pengô aranyhárfa...

Sütnek, fôznek az angyalok...

Jönnek, jönnek a pásztorok, pásztorok...

IV. ANGYAL	Boldog karácsonyestéket

Kíván minden földi ember.

Minden házban fehér kalács,

Rajta édes Istenáldás!

Ne legyen ma szegény, árva

Itt és Betlehem városában.

I. ANGYAL	Édes házam, drága népem!

Áldjon meg az Isten téged!

Míg eltelik az életünk,

Jézus lesz a példaképünk!

Imádjuk ôt itten állva

A rongyos istállócskában.

(Az elszavalt sorok után az angyalok éneklik.)

ANGYALOK	Mennybôl az angyal, lejött hozzátok!

Pásztorok, pásztorok!

Hogy Betlehembe, sietve menve:

Lássátok, lássátok!

Istennek fia, ki ma született:

Jászolban, jászolban;

ô lészen néktek üdvözítôtök

-- Valóban, valóban.

Mellette vagyon az édesanyja:

Mária, Mária.

Jászolban fekszik, barmok közt nyugszik:

Szent fia, szent fia...

II. ANGYAL	(Az I. pásztorhoz.)

Kelj fel pásztor!

Ne szönderegj!

Hiszen, ha meghalsz,

Úgyis eleget alhatsz!...

I. PÁSZTOR	Cifra álmokat láttam...

Volt benne vak is, angyal is...

II. ANGYAL	Mondd el nékünk szaporán!

Hogy szíved mit kíván?

Fejtsük meg álmodat!

Áldjuk meg szavadat!

I. PÁSZTOR	(Énekli.) Elindult Mária karácsony éjszakán:

Elindult, érkezék a gazdag kovácshoz.

Jó estét bôrkovács, adjál nekem szállást!

Nem adhatok néked szállást,

Mert sok vendégem van.

A gazdag kovácsnak volt egy vak leánya.

Elvezette szûzanyánkat a barmok jászlához.

Tizenkét órakor született Jézuska.

Tizenkét szép ôrzôangyal kötötte a füzért.

Leszáll a fôangyal, megyen a kovácshoz.

,,Verjen meg az Isten! Hazug bôrkovácsa!''

Így átkozá meg ôt az Isten hírnöke.

Csúf, sánta lett a bôrkovács: nyomorult átkozott!

Hol vagy te vak leány? Kérdezte az angyal.

Megáldalak téged, mert segítéd Máriát:

Ragyogó, szép legyen ezentúl két szemed!

Isten akaratja: legyen öröm életeden! (A pásztor fennmarad.)

II. ANGYAL	(A II. pásztorhoz.)

Ébredj pásztor, ébredj már!

Tudós kell nekünk immár!

II. PÁSZTOR	(Felkecmereg.)

Én vagyok az igaztudó!

Aki belátta, hogy semmit-tudó!

II. ANGYAL	Jártál-é iskolába, öreg?

II. PÁSZTOR	Jártam biz'én, még az iskola mellett is!

Tizenhat pár lábbelit elszaggattam,

S mégis nagy szamár maradtam...

II.ANGYAL	Tudsz-é öreg diákul?

III. PÁSZTOR	Tudok biz'én legjavából...

II. ANGYAL	Hogyha tudsz, mondd meg nekem, mit teszen ez: Szkibesz, szkábesz, mortikili-kálesz, ebenusz, bebenusz, iskra, dominus, szpiritusz?

II. PÁSZTOR	(Gondolkozva.) Híg galuska, rántás, vöröshagymamártás; ennél-é te pajtás?!

I. PÁSZTOR	Igen bizony, ha volna!

III. ANGYAL	(Költögeti a harmadik pásztort.) Reád is szükség van, mert a tudományban, még mindig hiány van! Kelj fel hát! (Felszedelôzködik.) Mondd meg nékem iziben, hogy hazánkban hány csipor, hány fazék, hány tál?

III. PÁSZTOR	(Fontoskodva, gondolkodva) Ahányat csináltak!

III. ANGYAL	Nagyapádnak a szakálla hány szál!?

III. PÁSZTOR	(Nagyon gondolkodva.) Ahány nôtt, annyi szál!

I. ANGYAL	(Az elsô pásztorhoz.) Ha a te feleséged elôbb halna meg, mint te, mit írnál a fejfájára?

I. PÁSZTOR	(Megvakarja a nyakát.) Itten nyugszik az én drága feleségem, odahaza pedig én -- nyugszom!

II. ANGYAL	(Második pásztorhoz.) Te pedig mondd el Gáspár Dénes historiáját!

II. PÁSZTOR	Gáspár Dénesre rászakadt a méhes, úgy pofon vágta a mestergerenda, meg is halt nyomban! Áldás poraira!

III. ANGYAL	(Harmadik pásztorhoz.) Tôled meg megkérdezzük a szegény Jánoska sorsát!

III. PÁSZTOR	Meghalt bizony a kis Jánoska, szegényke, ökröcske, Ökör Jánosnak gyermeke. Az Isten nem engedte, hogy nagy Ökör legyen belôle!

I. ANGYAL	Most pedig vigadjatok, örvendjetek!

Pásztorok, tánccal énekeljetek!

(A pásztorok zörgôs botjukat rázva, táncos mozdulattal illegetik magukat -- énekelve.)

Ááá, ááá, ááá...

Kolbász, hurka, szalonna,

Pásztoroknak jó volna.

Ha a gazdasszony adna... ááá, ááá, ááá...

Kalács is hej, jó volna:

Mákos-patkó, ugorka

A kolbászhoz pászolna... ááá, ááá, ááá...

Jön már, jön már a kolbász...

Kamarában kotorász! ááá, ááá, ááá...

II. ANGYAL	Hogy méltók lehessetek az Isten áldásához,

E derék, szép család ajándékához:

Egyenként gyertek imádsággal a jászolhoz!

I. PÁSZTOR	(A betlehem elé borul.) Dicsôség a magasságos mennyekben az Istennek és e földön békesség és az emberekhez jóakarat! Ímé az Istennek ama báránya, aki elveszi a világ bûneit. (El.)

II. PÁSZTOR	(Leborul.) Ne féljetek, mert ímé hirdetek néktek nagy örömet, mely az egész világnak öröme lészen. Mert született néktek, ma Megváltó, ki az Úr Krisztus a Dávid városában. (El.)

III. PÁSZTOR	(Szintén letérdepel.) Mostan bocsásd el szolgádat, óh Uram a Te beszéded szerint békességben. Mert látták az én szemeim az Üdvösséget.

MIND	(Éneklik.) Szálljatok le, szálljatok, betlehemi angyalok!

Zörgessetek meg ma éjjel minden kicsi ablakot!

Házikóba, palotába nagy örömet vigyetek!

Boldog, édes ünnepet!

KIRÁLY	(Elôlép, köszönt.)

Most mi innen búcsúzunk és elmegyünk...

Szívet, lelket vigasztaljon a mi édes énekünk!

Isten áldja meg e háznak gazdáját,

Gazdájával együtt hû, boldog asszonyát!

Apróját, nagyját, minden ittya-fittyát!

Hogy megérhettük: Karácsony szombatját!

MIND	(Éneklik.) Íme gyönyörûségesen, valaki elöl megy, kél frissen.

Él a juhász a mezôben s vezet minket az erdôben.

Ha lefekszem vagy aluszom, semmire sincsen gondom,

Mert az Isten az oltalmom.

S jól tudom, hogy ôrizni fog.

I. PÁSZTOR	(Elôlép, mondja a búcsúját.)

E háznak népe szépen örvendezik

Krisztus születésén.

Ez új esztendôben e ház virágozzék!

Kárvallás, Búbánat innen eltávozzék!

Tôlünk, mindenektôl Jézus dicsértessék! (Visszalép.)

I. ANGYAL	(Elôlép s úgy mondja búcsúköszöntôjét.) Annak okáért az az indulat legyen Bennetek, mely volt az Úr Jézusban is, aki önmagát megüresíti: szolgai formát vévén föl, az emberekhez hasonlóvá lévén. Mint ember megalázta magát, engedelmes lévén haláláig, mégpedig a keresztfának haláláig. Annak okáért az Isten is felmagasztalá ôt és ajándékoza neki oly nevet, amely minden név fölött való. Hogy a Jézus nevére minden térd meghajoljon és minden nyelv vallja, hogy Jézus Krisztus úr az Isten dicsôségére! Az Úristen legyen állandóan tiveletek!

AZ ANGYALOK	(Éneklik.)

Nohát immár jó gazda,

Bocsáss minket utunkra!

Házadnál maradjon Istennek áldása!

(Lassan indulnak kifelé.)

A PÁSZTOROK	(Éneklik.)

Nosza pajtás induljunk!

Már a nyájhoz forduljunk!

Isten áldása szálljon a te házadra!

EGYÜTT	(Éneklik.)	Szózat hallatszott az Égbôl,

Hogy megtestesült ekképpen!

Szerencsés órát!

Boldog éjszakát!

VÉGE


Kérlek égi kisdedem...

Szereplôk:

MÁRIA

GÁBOR ANGYAL

KRÓNIKÁS

JÓZSEF

KOVÁCS

VAK LEÁNY

I.-VIII. PÁSZTOR

PÁSZTOROK

ANGYALOK

I.-VI. ANGYAL

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

I. JELENET. AZ ANGYALI ÜZENET

KAR	Sz.V.U.10. Mária, szûz virág, Jeruzsálem templomában,

Hány éjszakát sírt át, Égbe szálló szent imában:

MÁRIA	Könyörülj népeden, könyörülj Istenünk, Küldd el a Messiást,

Küldd el nekünk.

KAR	Ó, ne hagyd népedet, A gonosznak hatalmában.

KAR	Hallja a bús imát A nagy Isten égi trónján.

Keresve siklik át Pillantása bércen, rónán.

MÁRIA	Mindenütt zokogás, Epedô fájdalom, A lélek vágya sír,

Minden dalon.

KAR	S az örök Ige szól, Adósságunk én lerónám.

KAR	Mária, szûz virág, Isten Anyja liliomszál:

Kér egész nagy világ, Értünk most is imádkozzál:

MÁRIA	Könyörülj népeden, Könyörülj Istenünk, Küldd el szent Fiadat,

Küldd el nekünk!

KAR	Mária, ha Te kérsz, bûnös földre irgalom száll.

GÁBOR ANGYAL

Üdvözlégy Mária, kegyelemmel teljes, az Úr van teveled.

Áldott vagy te az asszonyok között!

MÁRIA	Milyen köszöntés ez?

GÁBOR ANGYAL	Üdvözlégy, aki által öröm piroslik,

Üdvözlégy, aki által az átok eloszlik.

Üdvözlégy, akit Ádám bûnös szava hívott,

Üdvözlégy, aki Évát megszabadítod.

Üdvözlégy magasság, akit ember ész sose ér fel,

Üdvözlégy mélység, akit angyali szem sose ér el.

Üdvözlégy, te dicsô, a Király ünnepi trónusa,

Üdvözlégy, kinek kezében a világ minden java.

Üdvözlégy, akibôl árad a nap melege,

Üdvözlégy anyaöl, az isteni test öle.

Üdvözlégy, aki által megújhodik a teremtés,

Üdvözlégy szeplôtelen Asszony!

MÁRIA	Milyen különös szavakat szólasz?

Ha nem vettetik el a mag, hogyan foganhat a föld?

Hogyan is lenne áldott a testem?

GÁBOR ANGYAL	A Szentlélek erejébôl!

Istennél semmi sem lehetetlen.

Dicsôséges Szûz Mária, Atyaistennek szép leánya,

És Szentléleknek mátkája.

Szentséges Szûz, fiad leszen,

Ki Isten s ember lesz egyben.

És megmaradsz szüzességben.

Fiad az ég dicsôsége, a bûnösök reménysége,

S a megtérôk üdvössége.

MÁRIA	Az Úr szolgálója vagyok, lepillantott rám,

Alázattal zengi dicséretét szám.

Nagyot mûvelt velem az Ô szent irgalma,

Legyen velem szavad szerint szent akarata!

II. JELENET. A SZENTCSALÁD SZÁLLÁST KERES

KRÓNIKÁS	Abban az idôben Augustus császár rendeletet bocsájtott ki, hogy számlálják össze az egész birodalmát. Mindenkinek fel kellett iratkozni a népszámláláson. József Dávid nemzetségébôl származott. Elment tehát jegyesével, Máriával Dávid városába, a júdeai Betlehembe, hogy följegyeztesse magát. Estére érkeztek Betlehembe és éjszakára szállást kerestek.

KAR	Szállást keres a Szentcsalád, De nincs ki néki helyet ád,

Nincsen aki befogadja, Azt ki mennynek s földnek Ura.

Elindul Szent József Szent Karácsony éjjel,

Elindult hát szállást kérni, A gazdag kovácshoz.

JÓZSEF	Jó estét, jó estét! Világ bölcs kovácsa!

Nem lenne számunkra éjjeli szállása?

KOVÁCS	Eredj rongyos vándor, ne tolakodj ide,

Ne tolakodj soha gazdagok köribe!

Talán azt gondolod, ép ésszel felfogod,

Hogy én gazdag vendégemet érted kiszorítom!

Nem érdemelsz jó szót, sem éjjeli szállást,

Tehát a legjobb lesz, ha innét tovább állsz!

JÓZSEF	Uram, hangod kemény, hideg a te szíved,

Ha engem nem sajnálsz, szándd meg beteg jegyesemet!

Fagyos, kemény az út, bárhova indulunk,

Nincs szállásunk az éjjelre, s kint kell elpusztuljunk.

KOVÁCS	Menj, rimánkodj másnál, engem ne háborgass!

Mert ha te is gazdag volnál, befogadhatnálak!

De már nem gondolod, hogy így szégyenszemre

Befogadlak, tartván téged, kedves vendégemnek!

JÓZSEF	Jó uram, pénzem nincs, azt te is jól látod,

De én szent örömre, boldogságra vágyom.

Nem kell az ételed, az italod sem kell,

Csak ne kelljen megfagynunk, mert hideg az éjjel.

KOVÁCS	Ejnye ilyen-olyan! Ki velük legények!

Ezeknek arcuk nincs, túlságos merészek!

JÓZSEF	Eredj, rendeld vissza összes legényeidet,

Ne érintse kezük beteg jegyesemet!

Elmegyünk! Istenünk, ki ott fenn lakozol,

Te tudod, Te látod, kinek, hogy tartozok!

Isteni Fiad nem kell a világnak,

Nem ad szállást, ágyat, ô Megváltójának!

KAR	A gazdag kovácsnak, volt egy vak leánya,

Elvezette Szûz Anyánkat, barmok jászolához.

VAK LEÁNY	József és Mária, szerelmes jegyesek,

Ím egy istálló vár, ti oda menjetek!

A város határán, romlott, düledezô,

Azt választotta ki a jóságos Teremtô!

Ne zúgolódjatok, békével menjetek,

Mert Isten kegyelme leszáll ma közétek.

JÓZSEF	Maradj hát házadban, te kegyetlen kovács,

Elpusztul a házad, elpusztul az igád.

De a te szép vak leányod holtig legyen vidám.

MÁRIA	Ó, te József, mit gondoltál, hogy istállót választottál,

Ilyen hideg idôben Jézus születésére!

JÓZSEF	Megszállták a faházakat és a vendégfogadókat,

Nincs helye a Jézusnak, nincs helye a Jézusnak!

MÁRIA	Jajj, mint elfáradtam, szerelmes jegyesem,

Meg nem gondolhatom, mit kelljen mûvelnem.

Ily hideg éjszakán én jutok végemhez.

Nem gondoltam volna Betlehem népérôl,

Hogy így megfeledkezzen az ô Istenérôl!

III. JELENET. A PÁSZTOROK SZENT ÉJJELE

KRÓNIKÁS	Azon a vidéken pásztorok tanyáztak kint a szabadban és éjszaka ôrizték a nyájat.

KAR	Sz.V.U.13.	Mint forró sóhaj, elhaló bús jaj kél halk énekünk,

Sötétben járunk, hajnalra várunk, jöjj el Istenünk!

Választott néped, így sírt fel Érted, nyögve bús igát,

Ôsszülôk lelke várta, epedte, Isten egy Fiát!

Jöjj, a bûn éget, jöjj várunk Téged, Jézus, Istenünk,

Isteni gyermek, ó hozz kegyelmet, hozz békét nekünk!

PÁSZTOROK	(Bevonulnak, közben éneklik: Sz.V.U.4.)

Téged vár a népek lelki sötétsége Isten.

Nincs ki nékünk harcainkban segítene itt lenn.

Ha szentséges arcod ragyog, vándorutunk végén,

Megnyugosznak egymás mellett a nemzetek békén.

I. PÁSZTOR	Nosza édes fiaim, ha azt akarjátok, hogy itten megpihenjünk, mivel nem aludtunk a múlt éjjel, feküdjünk le. Majd felkelünk holnap reggel, jó újult erôvel.

II. PÁSZTOR	Éjfél felé jár az idô, pihenjünk le végre!

III. PÁSZTOR	Bátyám uram, már 60 éves vagyok. Itt születtem, itt éltem, de soha életemben ily sokaságot nem láttam Betlehemben!

IV. PÁSZTOR	Öreg vagyok én is, a sír felé tartok,

De ily sokaságot eddig én nem láték!

V. PÁSZTOR	Hát nem hallá kigyelmed a császár parancsát,

Ki megszámlálni akarja ô nagy birodalmát.

Összehívá népét egész országában,

Mindenkit a saját szülôotthonába.

VI. PÁSZTOR	Hagyjátok immár a császári parancsot,

Sok vándorlás után pihenni akarok!

VII. PÁSZTOR	Gyújtsunk egy kis tüzet, hideg az éjszaka,

S oly sejtelmes, mintha Messiásra várna,

VIII. PÁSZTOR	Jertek csak testvéreim, jertek, majd elmondom,

Ami velem történt ma a delelô dombon.

Ahogy botra dôlve szerte nézegettem,

Hirtelen két vándor megállott mellettem.

A szegény leánynak könnyes volt a szeme,

S a férfi nem tudta hová menjen vele.

Hiába kopogtak, kértek bebocsájtást,

Az egész városban nem kaptak ôk szállást.

S hogy meg ne faggyanak a hideg éjszakában,

Elküldöttem ôket barmaink istállójába.

PÁSZTOROK	(Lefekszenek. Közben éneklik Sz.V.U.4.2-4-5. szakasz)

2. A sötétség tévedését, Uram, oszlasd széjjel.

S töltsd be lelkünk Szentegyházad igaz igéjével.

Légy a népnek fényessége, hogy egy úton járjon,

És a kétség útvesztôjén mindig Rád találjon.

4. Áldott kenyér s bor színében jöjj, Uram, közénk le.

S tekints szelíd kegyes szemmel e szenvedô népre.

Melynek szívét általjárja már a könny s a bánat,

És vezeklô keresôje lett az ég hazának.

5. Örvendezzünk keresztények közel van az Isten.

És eléje minden lélek szentül közelítsen.

S az angyalok seregének hangján énekelje,

Siess, Uram, jöjj le közénk, kérünk esdekelve.

IV. JELENET. JÉZUS SZÜLETÉSE

KRÓNIKÁS	És elérkezett Mária szülésének ideje. Megszülte szent fiát az istállóban, pólyába takarta és jászolba fektette. Mennyei angyalsereg vette körül és dicséretet énekeltek Istennek.

KAR	1. Leszállt a földre, a legszebb éjjel.

Sugárzó fény özönlött széjjel.

Eljött közénk az ég Királya,

Kicsinyke karját felénk kitárja,

Szívedet égô szívére zárja.

2. A szent Szûz hangja altató lágyan,

Felcsendül a nagy éjszakában.

S hogy a mennyország földre szállott,

Ô zengett legszebb imádságot.

Szemére csókolt halk édes álmot.

ANGYALOK	1. Leszállt az ég dicsô Királya, közénk ez ünnep hajnalán.

Jászolban fekszik rongy ruhában, ki eget földet alkotá.

Légy üdvözölve szent Karácsony, mert földre hoztad az eget,

Elmúlik ím a bûnnek éje, mert te az üdvöt hirdeted!

2. Angyalok ajkán jött a hír le, hogy földre szállt a kis Király,

Pásztorok mennek Betlehembe, imádni Isten egy Fiát.

Légy üdvözölve, kis Jézuska, ki földre hoztad az eget.

Elmúlik ím a bûnnek éje, mert Te az üdvöt hirdeted.

I. ANGYAL	Üdvözlégy Isten, világ Királya,

Ki a bûnöktôl immár megváltja

A szenvedôket, a búsulókat,

Eljött a napja az úgy várt jónak!

MÁRIA	Istenem, angyal, milyen sok angyal!

Kiknek az ajka Téged magasztal!

JÓZSEF	A mennyország szállott talán ide a földre,

Hogy örömével immár megtöltse!

MIND	Dicsôség mennyben az Istennek! Sz.V.U.21.1-2.sz.

Dicsôség mennyben az Istennek!

Az angyali seregek, vígan így énekelnek,

Dicsôség, dicsôség, Istennek!

Békesség földön az embernek!

Békesség földön az embernek!

Kit az igaz szeretet, a kis Jézushoz vezet,

Békesség, békesség embernek!

II. ANGYAL	Szegényül jöttél a gazdag világra,

Hogy aki tudja, hogy aki látja,

Érezze mindig, nem öröm a kincs,

Ha benne érték, szeretet nincs!

III. ANGYAL	Nem kaptál szállást, barlangba jöttél,

Megváltó hajnalt innen köszöntöttél!

IV. ANGYAL	Kemény szava volt az emberi szívnek,

De most már látnak, de most már hisznek!

V. ANGYAL	Eljöttél, hogy nekünk üdvösségünk légy,

Ó, dicsô Királyunk, üdvözlégy!

VI. ANGYAL	Kicsi szolgáim, repüljetek fel,

Az öröm hírét ti vigyétek el!

Énekeljétek az emberi nemnek,

Hogy itt a napja a rég várt Felkentnek!

KAR	Sz.V.U. 26. 1-2-5. szakasz.

1. Midôn a Szûz Magzatát, Sírdogáló Kisfiát,

El akarja altatni, Így énekel Ô neki:

MÁRIA	Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus.

KAR	2. Napom édes szép fénye, Ó életem reménye,

A barmoknak jászlában, aludj a lágy szénában.

MÁRIA	Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus!

KAR	5. Akarsz-e más éneket? Hívok pásztor sereget.

Nem énekel senki sem, mint ezek oly ékesen.

MÁRIA	Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus!

V. JELENET. A PÁSZTOROK ÉBREDÉSE

KRÓNIKÁS	Az Úr angyala elmene a pásztorokhoz, akik nagyon megijedtek. De az angyal bátorította ôket: Ne féljetek, nagy örömet hirdetünk nektek! Ma született az Üdvözítô! Ez a jele: Kisdedet találtok, pólyába takarva, jászolba fektetve!

I. PÁSZTOR	Pásztortársim mit jelent, Az a fényesség ott fenn,

Még én olyat nem láttam, Bár sok idôt számláltam!

II. PÁSZTOR	Magam sem vagyok gyermek, Mégsem láttam oly remek,

Tündöklô szép csillagot, mely ott felettünk ragyog.

De ím itt jön valaki, majd meg fogjuk kérdezni!

I. ANGYAL	Glória!

ANGYALOK	Dicsôség!

II. ANGYAL	Gloria in exelsis Deo!

ANGYALOK	Dicsôség a magasságban Istennek!

III. ANGYAL	Pásztorok, igaz jó hírt hoztunk mi hozzátok,

Azt a fényes csillagot ti ne csodáljátok.

Hanem szaporán talpra, induljatok az útra,

Imádni a Kisdedet, ki az éjjel született!

III. PÁSZTOR	Hej, ki engem ébresztett fel álmomból,

Hogy angyal volt, észrevettem szavából.

Oly fényes volt, hogy én tûznek gondoltam,

Betlehemet emlegette hallottam.

IV. ANGYAL	Igazad van pásztor, mert angyalt láttál,

Az is igaz, amit belôle hallottál.

Minél elôbb Betlehembe menjetek,

Ott született Jézus, ti üdvösségtek.

V. ANGYAL	Ébredj, ébredj, öreg pásztor,

Majd kialszod magad máskor.

Jöjj most velem, meg nem bánod,

Reád nagy kegyelem vár ott.

III. PÁSZTOR	Testvérek, pásztorok, hamar keljetek fel!

Angyalok jöttek el öröménekekkel!

Azt mondják az éjjel Messiás született,

Ki megszabadítja az emberi nemet!

Keljetek fel hamar, siessünk látni Ôt,

Az égbôl leszállott Istent, az Üdvözítôt!

IV. PÁSZTOR	Igaz volna ez, mondd csak édes bátyám,

Hogy angyali szózat lenne, amit elébb hallánk?

V. PÁSZTOR	Így van ez, testvérim, az ég angyalai,

Jöttek el a mennybôl nekünk hírt mondani.

És azt hozták hírül, hogy kit régen vártunk,

Megszületett nékünk kisded Messiásunk.

VI. PÁSZTOR	Elmegyünk testvérim, mindnyájan elmegyünk,

A jászolhoz, hol fekszik mi Istenünk.

Hagyjuk itt a nyájat, hisz míg oda járunk,

Felügyel reája, akit mi imádunk.

VII. PÁSZTOR	Jertek sietséggel világ megváltóját,

Keressük fel mi is a pásztorok pásztorát.

Ki hozzánk küldötte az Ô szent angyalát,

Hogy mi is meglátnók a bûnnek rontóját.

VIII. PÁSZTOR	Kész vagyok elmenni, látni Teremtônket,

Aki ma született, Üdvözítônket!

IV. PÁSZTOR	Betlehembe tehát menjünk el, de ne üres kézzel,

Vigyünk ajándékot Jézusnak nagy sietséggel.

I. PÁSZTOR	Én viszek egy báránykát, tejet, vajat, sajtocskát.

Aranyat nem adhatok, mert szegény pásztor vagyok.

PÁSZTOROK MIND	Menjünk tehát szaporán, a fényes csillag után,

Imádni a Kisdedet, ki az éjjel született.

PÁSZTOROK MIND	Messiásunk született, kiért lelkünk epedett.

Jertek, magasztaljuk Ôt, lehullván színe elôtt.

Örvendvén örvendjünk, mert kegyes Istenünk,

Betlehemben született már mi nekünk.

Betlehem istállója az irgalom temploma,

E szent helyre siessünk, kik enyhülést keresünk.

Ó Jézus, meg ne vess, légy hozzánk is kegyes.

Áldozatunk legyen neked kellemes.

VI. JELENET. A PÁSZTOROK HÓDOLATA

PÁSZTOROK MIND	Pásztorok, keljünk fel. Hamar induljunk el.

Betlehem városába, Rongyos istállócskába.

Siessünk, ne késsünk, Hogy még ezen éjjel ottan

lehessünk

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk.

I. PÁSZTOR	Édes kis Jézuskám, fejô pásztor vagyok,

Az én juhocskáim az Istentôl vannak.

Azoktól én neked egy kis sajtot adok.

Kérlek, vedd jó néven e kis ajándékot,

Melyet most kezemmel én neked nyújtok.

Ezt én felségednek nagy jó szívvel adom.

II. PÁSZTOR	Üdvözlégy ó Jézus, kis Királyunk,

Kit nagy szegénységben itt találunk.

Légy mindenkor mi oltalmunk,

Szegénységben bizodalmunk.

Én ruhácskát hoztam, kicsi bárány gyapja,

Jézuska valamely kis árvára adja.

III. PÁSZTOR	Én is hoztam Neked egy füstös sajtocskát,

Hoztam volna biz én ennél nagyobbacskát.

De a juhaimnak elapadt a teje,

Jól tudom, holnap már egy cseppet sem fejek.

IV. PÁSZTOR	Üdvözlégy kis Jézus, világ öröme,

A mi szegény lelkünk jó Üdvözítôje.

Vedd szívesen tôlem kis ajándékomat,

Elédbe helyezem legszebb bárányomat.

V. PÁSZTOR	Édes kis Jézuskám, én is eljöttem,

Fáradtsággal most dehogy is törôdtem,

Csakhogy megláthassam isteni arcodat,

Térdenállva kérlek: fogadd el bundámat.

VI. PÁSZTOR	Eljöttünk tehozzád régen várt Messiás,

Hogy egyszerû, tiszta pásztorszíveket láss.

Bár nem tudunk adni ajándékul sokat,

Vedd kis vajacskámat, s add szent áldásodat.

VII. PÁSZTOR	Kis Királyom, nagyon bánom,

Bizony kopott a dolmányom.

De a lelkem tisztán ragyog, itt nálad oly boldog vagyok.

Nézelôdöm körbe itten, szalmaágyon égi Isten.

Szûz Anyám, te szép, te kedves, körülötted angyal repdes.

Szent Józsefnek a szemében, öröm könnye csordul éppen.

Végigperdül a szakállán, annyi gond is van a vállán.

Kérlek égi Kisdedem, fogadd el a kenyerem.

VIII. PÁSZTOR	Megvénhedett szolgád, térdre hull elôtted,

Kérlek, szent Szívedtôl ne taszítsd el ôtet.

Hallgasd meg imáját, midôn arra kér itt,

Hogy áldd meg a földnek minden szegény népit.

Vigasztald az árvát, segítsd az özvegyet,

Szent Szíved gyógyítsa szenvedô szíveket.

Kis tejecskét hoztam, hogy az is tápláljon,

S szíveden mindenki békére találjon.

GÁSPÁR	Napkeletrôl jöttem, csillag útját járva,

Megváltóm kerestem fényes palotában.

Nem találtalak ott, édes kis Királyom,

Istállóban reszketsz, hideg szalma jászlon.

Király vagy Te mégis: ég és föld Királya,

Ím, aranyat hoztam erre tanúságra.

Gáspár vagyok, Jézus, megváltó Királyom,

Szerény ajándékom ím elédbe tárom.

MENYHÉRT	Hosszú utat tettem, míg ide elértem,

Heródes házában majdnem eltévedtem.

Tömjént hoztam néked, én édes Istenem,

Napkeleti bölcs, Menyhért az én nevem.

BOLDIZSÁR	Fényes csillag támadt távol napkeleten,

Megváltót hirdetvén a kárhozat ellen.

Isten jött el közénk, gyenge ember testben,

Hogy szenvedjen értünk, Júda Betlehemben.

Mirhát hoztam, néked, megváltó Királyom,

Uralkodják, gyôzzél az egész világon.

Az én nevem Boldizsár, aki szerecsen király.

MIND	Fel nagy örömre, ma született,

Aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény,

Isteni Kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb,

Nézd a te édes Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik,

Bársonyos ágya nincs neki itt.

Csak széna-szalma, koldusi hely,

Rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor, térdeden állj,

Mert ez az égi s földi Király.

VÉGE


Karácsonyi Heródes-játék

Szereplôk és ruházatuk:

ANGYAL, tiszta fehér, hosszú, földigérô ruha

JÓZSEF, fekete nadrág, kabát, fején kalap, görbebot

MÁRIA, fehér ruha, fején damasztkendô

KOCSMÁROS, csizma, nadrág, fehér kötény

I. PÁSZTOR, harisnyanadrág, bôrsapka, nyakában kulacs, bot

II. PÁSZTOR, harisnyanadrág, bôrsapka, nyakában kürt, bot

ÖREGPÁSZTOR, öltözete hasonló, rongyos bunda

VERES KIRÁLY, tiszta pirosban, fején korona, kezében cepter

ZÖLD KIRÁLY, tiszta zöldben, fején korona, kezében cepter

FEKETE KIRÁLY, tiszta feketében, fején korona, kezében cepter

HERÓDES, királyi pompában öltözve

I. KATONA, katonaruha, oldalán kard

II. KATONA, mint az elsô

MARCSA, juhászlány

KATÓ, juhászlány

ANNA, juhászlány

RÓZSI, juhászlány

HALÁL, fehér lepedô, hatalmas fogak, vállán kasza

ZSIDÓ FÔPAP

Kell még egy Pásztor

ÉNEKKAR

ELÔSZÓ A BETLEHEMI JÁTÉKHOZ

A Betlehemi játék régi, ôsi szokás volt Kapnikbányán. Karácsony másod- és harmadnapján, sôt néha újévkor is, öregek és fiatalok, a szerepnek megfelelô ruhákba öltözve, házról-házra jártak és engedélyt kértek, hogy eljátszhassák a betlehemi játékot. Nyomukban vidám gyermekcsapatok csúszkáltak. Élénk, szép gyermekszemeikben égett a vágy; bárcsak ôk is a szereplôk között lehetnének már. Elôl ment az úgynevezett ''Laufer'' --, színes szalagokkal feldíszített sisakkal. Ez nyitott be minden házba és engedélyt kért, hogy elôadhassák a kis Jézus születését, a betlehemi játékot. A Laufer, mondókáját, valamint az egész játékot verses formában adták elô. A játékot énekkel kezdték és azzal is végezték. (Sajnos, az eredeti szövegnek nem tudtam a nyomára bukkanni).

1927 ôszén egy vallásos folyóiratban egy a betlehemi szent éjszakát feldolgozó novellára figyeltem fel. Sárközi Ferenc, Petruska Mihály és én magam elhatároztuk, hogy ezt a novellát bedolgozzuk a régi, Kapnikbányán szokásos betlehemi játékba és így többé nem házalunk, hanem az egészet színpadra visszük.

Az elsô színpadi elôadás alkalmával a siker óriási volt. A terem zsúfolásig megtelt. Mindenki feszült érdeklôdéssel várta az elsô színpadi ''Betlehemi játékot''. A közönség szûnni nem akaró, türelmetlen tapssal követelte a játék megkezdését. Játék közben odaadással figyelt. A végén dr. Magyari Miklós fellépett a színpadra és megköszönte a közönség nevében a tanulságos és elragadó játékot, csodálatát és jókívánságait fejezte ki a szinte hozzáértô rendezésért és a tökéletes elôadásért.

Ez 1946 karácsonyán történt meg utoljára. Most 1971 aug. hónapjában amikor Molnár Lajos III. éves teológus újból kezébe vette e színmûvet és megújítani akarja, a szívem megtelt örömmel és boldogsággal. Kívánok szerencsét a munkájához és nagy sikert a lejátszáshoz, de különösen sok tapsot.

Felsôbánya, 1971. aug. 30.

Debreczeni János

I. FELVONÁS

A színpadon két lakás, közöttük tágasabb udvar és egy kalyiba

Az énekkar valahol oldalt álljon, nem a színpadon

ÉNEKKAR	Betlehemnek pusztájában, pásztorok vigyázatában nagy örömet hirdetek. Mert a barmok pajtájában, ökör, szamár jászolában Üdvözítônk született.

JÓZSEF	Szeretett Máriám! Ez utazásunkban és fáradságunkban, szállást kell keresnünk, hogy az éjjel az utcán ne maradjunk.

MÁRIA	Szeretô vôlegényem! Megérkezett azon szerencsés éjszaka, melyen az Isten csodát tesz, azért az éjjel meglátjuk azt, akit a próféták és pátriárkák régen kívántak és óhajtottak. Egy tisztességes szállást kell keresnünk, ahol a Megváltót tisztelettel és örömmel fogadjuk.

JÓZSEF	Szeretett Máriám örvendek azon és Istennek hálát adok, hogy engem ily nagy kegyelemmel tüntetett ki; szállást keresni igyekezni fogok.

(bekopog az egyik házhoz, a gazda kijön)

JÓZSEF	Szeretett atyámfia! Császár parancsára jöttem várandós feleségemmel a népszámlálásra. Kérlek, adj egy alkalmas helyet, hol szülhetne és tisztességesen maradhatna.

GAZDA	Atyámfia, méltó kérésed van, szívesen segítenék rajtad, de sok vendégem miatt nem tudok neked szállást adni.

JÓZSEF	Szeretett Máriám! Mit tegyünk? Hova menjünk, hogy szállást kaphassunk, és az éjjel az utcán ne maradjunk. A szomorúság miatt meg kell halnom.

MÁRIA	Ne búsulj tovább! Ha Isten akarja, lesz, hol álomra hajtsuk fejünket, ha pedig nem, úgy is legyen áldott az Ô szent akarata.

JÓZSEF	Várj! Még megpróbálom ebben a kocsmában, hátha nem oly kegyetlenek, mint szomszédaik. (A kocsmában hatalmas lárma, pohárcsörömpölés, ordítás, mikor József kopogtat elhalkul a zaj és feszülten figyelik a szóváltást József és a kocsmáros között. A kocsmáros szavai után vad, durva röhej tör ki).

JÓZSEF	Kedves Uram! A hóban nyakig jöttem és a feleségem a hidegben majd megdermedt. Kérlek, adj kettônknek egy éjszakára szállást. Amit kérsz, megfizetem neked.

GAZDA	Bizony kegyetlen ember lehetsz, hogy ezt a szép asszonyt ilyen kemény hidegben is magaddal hurcolod. Én ilyen kegyetlen, gonosz embert nem tûrök a házamnál. Mehetsz! Le is út, fel is út! (szavait vad, durva röhej követi a kocsmából).

ÉNEKKAR	Eljött, úgymond a Messiás,

Kit megjövendölt az Írás.

Sír a kemény hidegben.

Szállást nem talál magának

Inkább rendelték azt másnak

Az egész Betlehemben.

(Dallam: -- Betlehemnek pusztájában)

MÁRIA	Ne töprengj ezen József, Isten majd gondunkat viseli. Csak annyi helyet találnánk, ahol az éjjel meghúzódhatunk.

JÓZSEF	Itt van egy istállóforma tákolmány, oda menjünk az éjjel aludni?

(Bekuporodnak a kalyibába, közben a kar énekeli:)

Óh, te József, mit gondoltál,

Hogy istállót választottál

Ilyen kemény hidegben?

Szállj be hozzánk Máriával

Született kis Jézuskával

Hogy lakhassál szívünkben.

Hogy mi is az angyalokkal

Az egybegyûlt pásztorokkal

Dicséretet mondhassunk.

Régenvárt Messiásunknak

A mi édes Jézusunknak

Kiálthassunk glóriát.

(Marcsa jön a színre, jobbról)

MARCSA	Hááát... nagy kereszt ez az élet! Most is -- ebben a sötétben -- menj az esztenára, vígy enni-inni a pásztoroknak. Rég áldott szerencse, hogy van egy bátyám. Ketten valahogy csak megélünk. (észreveszi Máriát és Józsefet a kalyibába; meglepôdik...)

MARCSA	Vajon ezek miféle csodabogarak? Hogy merjem itthagyni a házat? Hátha mindent ellopnak. (Odakiált jó keményen)

MARCSA	Héj!!! Kik vagytok? Honnan jöttök?

JÓZSEF	Szegény vándorok vagyunk, kik már nem bírunk tovább vánszorogni.

MÁRIA	Az egész várost keresztül-kasul jártuk, hogy szállást keressünk, de mindenünnen elutasítottak.

MARCSA	Hát, bizony én is jobban szeretném, ha rögvest innét is odébb állnátok. Ne ácsorogjatok itt a ház körül, mert az olyan embereket, akiket senki nem akar a házába befogadni én sem becsülöm sokra. Az mindjárt gyanús, aki éjjel csavarog.

JÓZSEF	Kérlek, ne kergess el innen.

MÁRIA	Isten is megfizet érte.

MARCSA	Nem lehet. Ha a bátyám megjön és megtudja, hogy idegeneket megtûrtem a ház körül, agyon is üt.

(Mária és József felállnak és lassan megindulnak kifelé).

MARCSA	Úgy! Jaj, de örülök, hogy elpusztultak innen. Pihenjenek máshol. Mit is csinálhattam volna ilyen népséggel? Hála Istennek, éppen most jön a bátyám. (A Bátyjához fordulva) Isten hozott. Éppen jókor jössz!

I. PÁSZTOR	Majd leroskadok a szomjúságtól. Menj, hozz valami vizet, de szaporán! (Marcsa visszajön a vízzel).

I. PÁSZTOR	Miért késtél?

MARCSA	Nem mehettem el a háztól.

I. PÁSZTOR	Nem mehettél??? Hát mi a csoda tartott vissza?

MARCSA	(durcásan) Képzeld el! Éppen mikor indultam, két idegent láttam ácsorogni a ház körül. Igen fáradtak és éhesek lehettek.

I. PÁSZTOR	No, és? Hova lettek?

MARCSA	Jól odamondogattam nekik, oszt elkotródtak.

I. PÁSZTOR	Elkergetted a szegény embereket? Hát nem szégyelled magad???

MARCSA	Ugyan miért?

I. PÁSZTOR	Ejnye Marcsa. Te igen szívtelen vagy. Mindez mikor történt?

MARCSA	Csak az imént. Még találkozhattál velük.

I. PÁSZTOR	Talán csak az a nô és a férfi ott a szikla alatt?

MARCSA	De igen. Éppen azok.

I. PÁSZTOR	Most azonnal értük megyek és idehozom ôket. De mondom neked, ha csak egy sértô szót is hallok a szádból nagyon megkeserülöd. Tehát ajánlom, hogy eszeden légy. Mindjárt itt leszek. Megértetted?

MARCSA	I-i-i-igen. (Meglepôdve).

I. PÁSZTOR	(Bejönnek a színpadra balról: Mária, József és végül a Pásztor. Miközben a következôket mondja:) Húgom az elôbb nagyon csúnyán viselkedett. Bocsássátok meg szívtelenségét. Igen megijedt, mert még nem találkozott idegen emberekkel. Hiszem, hogy többé ilyesmi nem fordul elô. (Marcsához fordulva) Ugye Marcsa?

MARCSA	Bocsássatok meg, hiszen én olyan ostoba vagyok.

I. PÁSZTOR	Úgy! Most már kibékültem veled. (Máriához fordul) Szállás nemigen akad, hiszen házikóm oly kicsiny, hogy magunknak is alig van hely benne. De ez az istálló kettôtök számára éppen elég lesz. Van ott széna és szalma is, ott lehet pihenni. Bocsássátok meg, hogy szegénységem mellett csak ennyit nyújthatok nektek.

MÁRIA	Ó, jó ember, igen köszönjük a csendes és nyugalmas helyet. Jóságod minden mást pótol.

I. PÁSZTOR	Rendben van. Jó éjt! Nekem a nyájhoz kell mennem.

MARCSA	Szerencsés jó éjszakát. Ugye, már nem haragszol? Szerencsés jó éjszakát.

II. FELVONÁS

Színpad: a puszta, pásztortanya, pásztor, felesége és Anna, pásztortûz

Az angyal kívülrôl mondja, de jobb, ha énekli a következô szöveget:

ANGYAL	Halljátok Pásztorok, akik itt vagytok,

Víg szívvel, énekkel Jézust áldjátok.

Mert kis Jézus született e szent éjszakán

Énekeljünk neki szívbôl igazán,

AZ ÉNEKKAR	Csordapásztorok, midôn Betlehemben

Csordát ôriznek éjjel a mezôben

(Balról bejön az I. pásztor).

I. PÁSZTOR	Áldja meg az Isten e háznak gazdáját, cselédjével együtt kedves gazdasszonyát, hogy vígan áldhassuk a szép kis Jézuskát, szent Józseffel együtt szép Szûz Máriát. Az imént a nyájnál juhokat ôriztem, Istennek angyala megállott elôttem és a nagy fényesség körülfogott engem.

II. PÁSZTOR	Dicsôség az Istennek, békesség az embernek.

GAZDA	Ennek én is örvendek, pásztormódra leülek.

I. PÁSZTOR	Isten hozott kedves öcsém Bertók, mivel én most neked bizony új hírt mondok. A nyájat sok esztendô óta legeltettem, íly nagy csodát én még meg nem éltem, hogy szózatot halljak fent a fényes égen. A szózat azt parancsolta, hogy Betlehem városába menjünk a Megváltó köszöntésére.

II. PÁSZTOR	Kedves bátyám Fedor: ez történt velem is. A Medveforrásnál voltam juhaimmal, mikor sok szép jelet, fényességet és tündöklést láttam az égen, melynek láttán még az öregapám is megrettent. (Bejön az öreg pásztor)

ÖREG PÁSZTOR	Én még nagyobb csodákat is láttam. A juhaimat összevissza hajtottam. Sapkámat is elvesztettem, a sötétben eleget kerestem.

I. PÁSZTOR	Te öreg, amint látom, mind egyebet beszélsz, inkább Betlehem városa felé siessünk, arra legyen gondod.

ÖREG PÁSZTOR	Oh, oh, oh!!! hogy is gondoljátok ez útnak sebes járását, mikor szegény testem alig várja nyugvását.

ÉNEKKAR	Nagy fényesség tündöklött szemembe,

Angyali szózat hangzott fülembe,

Hogy Jézus született, jászolba fektetett

Betlehemben, Betlehemben.

(Nosza juhászok dallamra)

I. PÁSZTOR	Dicsértessék az Úristen sokezerszer, hogy méltóztatott a nyomorult világon megkönyörülni és a régen várt Messiást elküldeni. Ezért tehát menjünk sietséggel, lássuk a dolgot, amit az angyal mondott.

ÖREG PÁSZTOR	Amint látom, ti mind egyebeket beszéltek. Inkább üljetek le és koccintsunk ezzel az öreg kulaccsal, hogy én is megitassam szegény öreg gyomromat.

I. PÁSZTOR	Nosza tehát kedves öcsém Bertók, fogadjuk az öreg szavát, üljünk le, igyunk egyet, hogy az öregnek is kedve teljék.

II. PÁSZTOR	Sokáig élj öreg pajtás!!!

ÖREG PÁSZTOR	Nékem is jusson égy hajtás!!!

III. PÁSZTOR	Mi lefekszünk, te pedig öreg, vigyázz, hogy a nyájban semmi kár ne legyen!!

ÖREG PÁSZTOR	Én vigyázatba vágom magam, danolok egy szépet, ti pedig feküdjetek le.

(Öregesen énekelni kezd, közben nagyokat köhög)

Oh én szegény öreg testem ehe, ehe, ehe,

Feleségre van szükségem ehe, ehe, ehe

Cifra lányt kell keríteni eheheheheh

Cifra köntösbe öltözni

Cifra lányt, ha nem kapok,

Fehér macskát hordozok.

(Egy keveset hallgat, majd énekelni kezd)

Pajtásim, juhászim, de elaludtatok

A mezei tanyán magamra hagytatok

Ez a szép pásztorság, mezei juhászság, mezei tanyaság.

ANGYAL	Glória (Öreg pásztor az I. pásztorhoz)

ÖREG PÁSZTOR	Hallod pajtás nem oda!!! (közben jól megrázza)

I. PÁSZTOR	(az öregre förmed) Aludj te vén szatyor, fogok én vigyázni. Ha botom kezdem körülötted forgatni, hasadat, hátadat azzal lapogatni, tudom, hogy a földrôl három arasznyira is fel fogsz ugrani.

(az I. pásztor újból lefekszik)

ANGYAL	Glória

ÖREG PÁSZTOR a II. PÁSZTORHOZ	Hallod pajtás!!! Kórét hívnak kaszálni!!!

II. PÁSZTOR	Hallgass te vén ebugatta, kakas parancsolta, mit háborgatsz engem farkas ordította. Hágok lábammal a vén szakálladra, rakom botom mindkét oldaladra.

ANGYAL	Glória in excelsis Deo.

ANGYAL	Keljetek fel sietséggel, pásztorok, pásztorok,

Istennek szent angyala szól hozzátok, hozzátok.

A KAR ÉNEKLI	Dicsôség mennyben az Istennek.

Az angyali seregek vígan így énekelnek,

Dicsôség, dicsôség Istennek.

(a II. szakaszt is.)

(Az ének végén beszalad Marcsa).

I. PÁSZTOR	(Marcsához) No, no csak lassabban. Elôször fújd ki magad.

MARCSA	Istenem, Istenem mi mindent láttam!! Istállónkban csodálatos dolgok történtek.

I. PÁSZTOR	Mi már mindent tudunk. Bertók, eredj a pásztorlányok után.

ÖREG PÁSZTOR	Nicsak, ni, hogy sietnek. (bejönnek a lányok)

KATÓ	Csakugyan igaz, amit üzentetek?

RÓZSI	Igaz, hogy a Messiás megszületett?, alig tudom elhinni!!

I. PÁSZTOR	Pedig elhiheted Rózsi, mert igaz.

MARCSA	Igaz, igaz. Magam is láttam, hogy az istállónk fényes.

ANNA	Akkor menjünk, keressük fel a kisdedet.

AZ ÉNEKKAR ZENGI	A betlehemi pusztában jászolban,

Ott született Istenfia valóban.

Elmenjünk, ne késsünk,

(Innen a pásztorok is az énekkarral együtt.)

Fogd Istók báránykádat, te öreg sajtocskádat,

Menjünk Betlehembe; Frissen az éjfélben.

I. PÁSZTOR	Én viszem a furulyát nagy tiszeletére.

II. PÁSZTOR	Én viszek egy báránykát.

ÖREG PÁSZTOR	Pajtásim, pajtásim, hát ti hova ballagtok?

Engem itthon mért hagytok? mi újság köztetek?

A KAR ÉS A TÖBBI PÁSZTOR ÉNEKLI

Messiás született. Maradj itthon szakállos,

Mért vagy olyan álmos.

ÖREG PÁSZTOR	(Lefekszik ének alatt)

I. PÁSZTOR	Kelj fel öreg!, menjünk a Jézuskához!!

ÖREG PÁSZTOR	Iluskához?

I. PÁSZTOR	Vess öreg keresztet!!

ÖREG PÁSZTOR	(keresztet vet) Lágy cipó, csirkehús egy icce bor idecsússz!

I. PÁSZTOR	Hol tanultál ilyen keresztet vetni?, öreg?

ÖREG PÁSZTOR	Hát a juhoknál. (tovább folytatja, keserves hangon) Ha ti elmentek, engem is vigyetek. Én is, meglássam azt a szent gyermeket, akit az angyal oly nagyon hirdetett és engem oly kétségbe ejtett.

II. PÁSZTOR	Azért ajándékot is kell vinnünk, mert valóban szegénynek kell lenni annak, kit az angyal jászolban mondott feküdni.

A KAR ÉNEKLI

De üresen nem megyünk, nem megyünk, ajándékot vigyünk.

Egy kis tarka báránykát, friss zsenge sajtocskát,

Egy íros vajacskát: viszünk Jézuskának álle-álleluja.

2. JELENET

Színpad: Heródes királyi palotája.

I. KATONA	Felséges királyom, jelentem, hogy országodba három idegen király érkezett.

HERÓDES	Eredj és mond meg nekik, hogy színem elôtt azonnal megjelenjenek!!!

(a három király lassan bevonul, miközben:)

A KAR ÉNEKLI	Új csillag jelent az égen,

Kit megjövendöltek régen.

Ez jele az új királynak,

Kit szomjazó lelkek várnak.

Három királyok most jövének,

messze földrôl érkezének,

És a csillag az ô kalauzuk volt.

HERÓDES	Felséges, királyi barátim, okát akarom tudni látogatástoknak.

VERES KIRÁLY	Hogyan? te nem tudod, hogy megszületett a zsidók királya???

HERÓDES	Honnan tudjátok, hogy a zsidók királya született?

VERES KIRÁLY	Láttuk csillagát napkeleten, mely a napnak és a holdnak fényét elhomályosítá és az maga után vont bennünket és eljöttünk, hogy imádjuk, akit a csillag hirdetett. Az országod felé vezetô úton mindenütt velünk volt, de midôn a zsidóság földjére értünk eltûnt szemeink elôl.

ZÖLD KIRÁLY	Én Szába városából érkeztem. Egy szokatlanul fényes csillag vezetett idáig.

FEKETE KIRÁLY	Én Kuzet városából érkeztem, egy nagy csillag idevezetett, azért engem is fogadjatok magatok közé, hogy veletek elmenvén imádjam a kisdedet.

HERÓDES A KATONÁHOZ	Kaffman!! Elmégy a Fôpaphoz, és hozzám kíséred, hogy meg tudjam tôle, hol kell születnie a zsidók királyának.

(kis idô múlva belép a Fôpap, mélyen meghajlik a király elôtt).

HERÓDES	Idegenektôl kell megtudnom, hogy országomban új király született??? Azonnal olvasd ki az Írásból, hogy hol van ezen király születési helye!!

FÔPAP	(nagy vaskos könyvet nyit ki, és belôle olvasni kezdi):

Dete Efrata Betlehemje, kicsiny vagy ugyan Júda ezrei között; mégis belôled származik majd nekem, Izraelnek jövendô uralkodója, aki kezdettôl fogva, az örökkévalóság napjaitól fogva származott -- (Mik. 5.2.) Felséges királyom Izaiás, Mikeás próféták szerint a Messiásnak, Dávid fiának, Jessze gyökerébôl, Betlehem városában egy szûztôl kell születnie. Így mondja az Írás.

(mélyen meghajol, és kihúzza a csíkot).

HERÓDES	Felséges barátaim! Menjetek Júda Betlehemébe, tudakozódjatok gondosan a gyermek felôl. Ha megtaláltátok, jelentsétek nekem, hogy én is elmenjek és hódoljak neki.

(a királyok kimennek.)

SZÍNES ÖRDÖGÖK

HERÓDES	Menjetek csak, menjetek. Fejetek nemsokára ott lesz, ahol a lábatok. Majd véretekkel fogjátok elismerni, hogy itt én vagyok az úr!!!

(egyedül marad a trónterembe, remegve simogatni kezdi szakállát és monologizálni kezd)

Most szálljak le a trónról, egy pólyás miatt?? Adjam át királyságomat egy most született csecsemônek?? ááá!!! Olyan nincs!!! (ezt már ordítva mondja) Majd meglátjuk, betlehemi kisded, hogy ki az erôsebb; én, Heródes, a mindenható úr?, vagy te, toprongyos szegény nyomorult! (hisztérikusan röhögni kezd). De hiszen katonasága sincs. (egy pillanatot áll, aztán hirtelenül elkiáltja magát): Katonák!!! Katonák!!! Héj!!! Testôrség!!! (A két katona berohan, vigyázba vágja magát Heródes elôtt)

HERÓDES	Szeretett hû vitézeim, egyebet ne tegyetek; kardot és pallost a kezetekbe vegyetek! Elmenjetek az én hatalmamban levô városokba és falvakba, minden két éven aluli gyermeket megöljetek, hogy királyságom szilárd legyen (ezután mérgesen kirohan az ajtón)

I. KATONA	Hallod pajtás? mit parancsolt a mi királyunk? Kétéves gyermekek ellen karddal támadni.

II. KATONA	Mit okoskodsz? Katona vagy! A parancs az parancs! Én is kardomat kifentem, hogy az ördög öröme legyen. (a katonák kimennek.)

III. FELVONÁS

Szín: az istálló, kis Jézus, Szûz M. Sznt. J. jászol szalma; az egész fényesen kivilágítva. A kar énekli a Csendes éjt, miközben egymás után bevonulnak a pásztorok, elôl a pásztorlányok.

KATÓ	Óh Istenünk végtelen irgalma. Mi bûnbe estünk, s Ô elküldötte szent Fiát mihozzánk, hogy el ne vesszünk. Itt van a szabadító, kegyes Megváltó / Szûznek szülöttje, / Te a váltság áldozatja lettél az embereknek / Isteni gyermek, / lelkünk üdve, hódolattal járulunk elôdbe/.

ANNA	Krisztus Jézus született örvendezzünk, Neki öröm éneket zengedezzünk.

Dávidnak vérébôl, Tiszta szûz méhébôl, született Krisztus nekünk.

A szüzesség lilioma kivirágzott, S teremté nekünk a szép mennyei virágot.

A kis Jézuska minekünk meghozta születvén a váltságot.

RÓZSI	Irgalmas Isten, mit mûvelsz velünk, hogy Egyszülöttedet küldöd el nekünk.

Ki miattunk ember lett, Máriától született hozva az üdvösséget.

Oh jöjj szívünkbe kisded Istenünk szent Szûzanyáddal és maradj velünk.

Alázatos szívet, neked mindig hívet nyújt imával néped.

KATÓ	Édes Jézuskám, én hoztam egy kis tejecskét; fogadd tôlem jó szívvel.

ANNA	Drága Jézuskám, én hoztem egy ruhácskát, hogy ne fázzál.

RÓZSI	Oh kicsi Jézuskám, én hoztam egy puha párnácskát, jó szívvel adom.

I. és II. PÁSZTOR	Dicsértessél tôlünk, mint legalábbvaló szolgáidtól, ki e szent Szûztôl születtél. Neked ajánljuk testünket, lelkünket és igaz szívvel mindenünket.

I. PÁSZTOR	Kis Jézuska én hoztam egy kis sajtocskát, áldást nyerek tôled, jól tudom.

II. PÁSZTOR	Kis Jézus, én hoztam egy báránykát. Fogadd tôlem, mint szegény szolgádtól.

I. PÁSZTOR az ÖREG PÁSZTORHOZ	Add oda öreg az ajándékot.

ÖREG PÁSZTOR	Oh, édes Jézuskám, nekem nincs egyebem csak ez a kis vajacska. Ezt is neked adom, áldást nyerek érte, jól tudom.

ANGYAL	Az örök bölcsesség széke lett e jászol, melybôl Isten igéje hozzá	tok szól.

A mennyei kisded üdvösséget hirdet, végtelen irgalmából.

Az énekkar zengi: Oh boldog Betlehem, gazdagok városa,

Ott sír a védtelen, bús árvák támasza.

Földiek öröme, égiek szent gyönyöre;

(két kis angyal mondja): Ne sírj kis Jézuska!...

(miután az éneknek vége a pásztorok elhagyják a színpadot,

mialatt az énekkar énekli:)

Midôn a Szûz Magzatát, Sirdogáló kis Fiát

El akarja altatni, Így énekel ô neki:

Ó napfény, ó élet, ó édes Jézus, ó édes Jézus.

(bevonulnak a napkeleti bölcsek, az énekkar zengi:)

A boldog éj megérkezett, melyen Megváltónk született.

Ki a halált szenvedte, a bûnt magára vette.

Örömdal üdvözölje hát karácsony éj szent óráját,

Karácsony éj szent óráját.

Egy pásztorlak jászol fölött, s egy fényes csillag tündöklött.

Hirdetvén Üdvözítôt, az égi közvetítôt.

A csillag fényét nézzétek, a jászolhoz kövessétek,

A jászolhoz kövessétek.

VERES KIRÁLY	Óh, vedd, világ szabadítója ezeket az ajándékokat, melyeket mi hoztunk neked és melyekkel tisztelni akarunk Téged. Tömjént ajándékozok neked, mint hatalmas élô Istennek. (mélyen meghajol és félreáll)

ZÖLD KIRÁLY	Aranyat, mint legfölségesebb királynak.

FEKETE KIRÁLY	Mirhát, mint igaz halandó embernek; ezzel együtt országunkat, népünket és mindenünket.

ANGYAL a HÁROM KIRÁLYHOZ	Heródeshez többé vissza ne menjetek, mert álnokul a kisded és a ti életetekre tör, ezért más úton kell hazátokba visszamennetek.

(a három király eltávozik)

ANGYAL SZT. JÓZSEFHEZ	Kelj föl, fogd a gyermeket és anyját, és menekülj Egyiptomba! Maradj ott, amíg nem figyelmeztetlek, mert Heródes keresi a gyermeket és meg akarja ölni. (a szent család kimegy a színpadról)

II. JELENET

Szín: a királyi palota trónterme, Heródes a trónon ül

I. KATONA	Felséges királyom, szavadat fogadtam, hatezer gyermeket vágtam és szúrtam. Sírásnál, zokogásnál egyebet nem hallottam, irtóztató neked mondanom.

II. KATONA	Felséges királyom én is szavadat fogadtam, nyolcezer gyermeket vágtam és szúrtam, sírásnál, zokogásnál egyebet nem hallottam, mily borzasztó neked mondanom.

HERÓDES	Arany és ezüst lesz a fizetésetek, ha a Messiást megöltétek.

ANGYAL	Lám Heródes, mit tettél hogy Krisztusban nem hittél.

Tizennégyezer gyermeket megölettél.

Most ezért halálnak torkába fogsz jutni,

Ördög markába kerülni.

HERÓDES	(a félelemtôl reszketve) Ó, én Istentelen ember mit tettem. Tizennégyezer gyermeket megölettem, mindjárt saját kezemmel vetek véget életemnek.

I. KATONA	Felséges királyom, ne légy öngyilkos, mert most érkezik a te irtóztató halálod.

A KAR	Gonosz, kegyetlen Heródes,

Új királytól lett félelmes.

Nem hiszed a mulandókat, sem az örökkévalókat.

Mert a Jézust nem ismerted, inkább halálra kerested.

HALÁL	Lám Heródes, mit tettél, 14000 gyermeket megölettél. Most ezért halál markába fogsz jutni, ördög torkába kerülni.

HERÓDES	Engedj meg most az egyszer! Neked adom cepteremet, koronámat.

HALÁL	Nem kell nekem sem ceptered, sem koronád csak te magad.

HERÓDES	Bocsáss meg most az egyszer! Neked adom cepteremet, koronámat s a fele királyságomat.

HALÁL	Nem kell nekem sem ceptered, sem koronád, sem fele királyságod, csak te magad.

HERÓDES	Engedj el most az egyszer!! Neked adom cepteremet, koronámat és az egész királyságomat.

HALÁL	Nem kell nekem sem ceptered, sem koronád, sem királyságod csak... te... magad...

(megfogja és viszi).

A KAR ÉNEKLI	Leszállt az ég dicsô királya

Közénk ez éjnek hajnalán.

Jászolban fekszik, rongyruhában,

Ki eget s földet alkotá.

REFR.	Légy üdvözölve szent karácsony,

Mert Földre hoztad az Igét.

Ím elmúlik a bûnnek éje,

Mert Te az üdvöt hirdeted.

(ismételni a refr.-tôl)

VÉGE


Indulj, indulj öreg pásztor

Szereplôk:

I.-IV. ANGYAL

MÁRIA

JÓZSEF

MIHÁLY GAZDA (öreg ember)

JÓSKA

JULIS

GYURKA

ANDRIS

BÖSKE

FERKÓ

KATÓ

MÁRKUS

MARCI

TERKA NÉNI

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

ISTVÁN

I. FELVONÁS

Szín: Betlehemi pásztortanya szegényesen.

Mihály gazda, Gyurka, Ferkó, Marci. Bejönnek.

MIHÁLY	No, gyerekek, itt vagyunk. A nyáj rendben van. Így most már mi is leheveredhetünk. Jóska és Andris még kint maradnak egy ideig. Majd ha megjönnek a fehérnépek a vacsorával, ôket is beszólítjuk. Jót fog tenni egy kis meleg étel mindnyájunknak. (Egymásután lerakják batyujukat.)

GYURKA	(Durcásan) Csak ember legyen ki a várakozást gyôzi. Azok a kontyosok elôbb kényelmesen jól laknak otthon, mi meg várhatjuk amíg ide pletykálkodnak.

MARCI	Már az igaz, hogy mindig várni kell rájuk!

MIHÁLY	Türelem fiam, türelem!

GYURKA	Édesapám mindig a türelemmel van oda, mintha attól jól lehetne lakni. A tarisnyánk üres, a gyomrunk korog és enni akar.

FERKÓ	Mihály bácsi gyomra bizonyosan megtoplósodott már. (Nevet)

MIHÁLY	Hát fiam, szó ami szó, hatvan esztendô nem két hét. (Letelepszik)

Nem. Elég idô ahhoz, hogy az ember megderesedjen, megkopaszodjon és a gyomra megtoplósodjon. Az én öreg fejem is így járt s a gyomrom is. E nagy idô alatt vagyonhoz nem juthattam. Szegénynek születtem és úgy hiszem szegénynek halok meg. De látjátok fiaim ez engem nem bánt. Sôt hálával vagyok a mindenható Isten iránt, hogy ilyen hosszú idôn át nem fosztott meg egészségemtôl. Nagy áldás ez fiaim a teremtô Atyától, többet érô akár a jószág vagy a nagy vagyon. Meg is vagyok elégedve a sorsommal. (Elgondolkodva) Ötven éve ôrzöm a nyájat.

GYURKA	(Durcásan) Én ugyan nem ôrzöm ötven évig a juhokat. Máris meguntam. Szabadulnék is tôlük. Itt sem volnék már, ha kend nem parancsolna édesapám.

FERKÓ	Hát hol volnál Gyurka?

GYURKA	Én? Bizonyosan nem itt a hitvány pusztai helyen, hanem a városban, hol könnyebb életet élnek az emberek: szebbet, jobbat.

MIHÁLY	Ne mondd ezt fiam. Ne becsméreld az apád, a nagyapád sorsát. A város?... Jártam én is a városban, mikor jószágot hajtottam a vásárba. Láttam palotát, hintót, pompát, cifraságot bôven. Volt ott embersokadalom, kikbôl vékányi jó, s köbölre való a gonosz. Igen fiam, voltam én városban, de csak ide vágytam vissza, ide erre a pusztára. Úgy örült a szívem, mikor az én juhaimhoz újra megjöttem. Leterítettem subám erre a puha fûre, feltekinthettem arra az áldott nagy égre, aztán éreztem, hogy közelebb vagyok az Istenhez, aki gondot visel reám.

FERKÓ	Igaza van Mihály bácsi. Én is szeretek itt lenni.

Én ugyan nem mennék soha a városba.

MARCI	Én se igen.

GYURKA	Nem kívánkozol, mert nem hallottál beszélni a sok mindenrôl, mit nem rég mondtak el Betlehemben, a nagy városról, Jeruzsálemrôl, Heródes királyról, arany palotájáról, katonáiról és sok egyébrôl. (Sóhajtva) Bárcsak én is ott lehetnék.

MIHÁLY	Hát csak gyermek vagy még fiam... Gyermek. Nem ismered a pompa csalfaságát, s ne is ismerd meg soha. Apád mondja ezt neked, az édesapád fiam, aki szeret és jó szívvel nevelt fel a többi cselédeimmel együtt. Ugye Ferkó fiam.

FERKÓ	Úgy van Mihály bácsi!

MARCI	Én is Mihály bácsinak adok igazat.

JÓSKA	(Torkaszakadtából kiabál) Mihály bácsi! (Még erôsebben) Mihály bácsi! Segítség! Jaj, jaj, farkasok! (Mihály felugrik, botot ragad, a pásztorok is kirohannak. Gyurka nem törôdve a bajjal bent marad.)

MIHÁLY	Tyû a mindenségit! Itt baj van! Utánam! (Kiszalad)

GYURKA	(Kis idô múlva) No lám, az ember élete sem biztos ezen a pusztán. Én nem rohanok utánuk, még akkor sem ha felfalják a farkasok az egész nyájat. (Elgondolkozik) Hej, csak ettôl a tanyától szabadulhatnék meg... Soha, de soha nem térnék ide vissza. (Hangos szóval közelednek a többiek kintrôl, mire Gyurka ledôl.)

MIHÁLY	(Visszajövet izzadt homlokát törli, utána a bojtárok) Az ebadtát! Na hát megizzasztott ez a hitvány farkas. De nincs semmi baj, mert az egyiknek a bôrét kiterítjük holnap. Ügyes voltál Jóska fiam! (Megsimogatja Jóskát) Csak ilyen ébren ôrködjetek továbbra is a nyáj fölött. (Letelepednek Gyurkához)

Csak ezt a fiút nem értem! Bajjal, veszedelemmel nem törôdik, csak alszik. (Fejét csóválja)

JÓSKA	(Mielôtt kimenne) Mihály bácsi! Már igen ehetném. Az Andris gyomra is már igen korog.

MIHÁLY	Mindjárt fiam, mindjárt. Hamarosan itt lesznek a fehérnépek.

JÓSKA	De már igen esteledik és sehol sem látni ôket.

MIHÁLY	Megjönnek ôk fiam! Aztán kiszólunk nektek, csak vigyázzatok tovább a nyájra. (Jóska kimegy).

FERKÓ	Mondja csak Mihály bácsi, az édesapám is szerette a nyájat?

MIHÁLY	Úgy van fiam, szerette... Az apád? Ô volt az én társam kicsi koromtól, együtt pásztorkodunk és növekedtünk... És én megöregedtem, (szomorúan) ô meg elment. A mindenható nyugasztalja. Jó ember légy fiam, amilyen apád volt.

FERKÓ	Az szeretnék lenni Mihály bácsi.

ANDRIS	(A bejáratnál beszél) Mihály bácsi! Nem jöttek még? A Jóska gyomra már igen korog. (Nevetnek)

MIHÁLY	Hiszem fiam! Csak türelemmel legyetek még. Már nem lehetnek messze.

FERKÓ	Mintha tán hallanám is ôket. Halljuk csak.

(A távolból hallatszik az ének)

Minden út az erdôn, réten, indulás az Úr felé.

Visz a szellô hûs kezében, visz az élô Úr elé.

REFR.	Halld, hogy zúg a rét és hogy zeng az ég,

Ilyen dal nem volt még,

Most dalolni kezdett a föld s az ég,

Dalolni kezd a mindenség.

ANDRIS	(Örömmel ugrálva) Úgy van, úgy van! Jaj be jó lesz, jaj be jó lesz! Mihály bácsi, szóljak Jóskának, hogy jönnek a vacsorával.

MIHÁLY	Szólhatsz fiam. Aztán gyertek együtt vissza. De nehogy addig valami baj történjen a nyájjal. (Egymásután felállnak.)

ANDRIS	Jó, jó Mihály bácsi! (Fütyörészve elmegy)

FERKÓ	(Élénken) Dalolnak, már jobban hallik! (Az alvó Gyurkát nézi, majd költögeti) Ni a Gyurka, hogy alszik! Gyuri, Gyurka! Jönnek! Halld csak! Itt vannak! Eszünk, lesz vacsora! (A kijárat felé húzódnak, kinézve a sötétbe és hallgatva az éneket, mely egyre jobban hallatszik.)

(Böske, Kató, Julis, Jóska, Andris, Márkus kosarakkal, bögrékkel dalolva bejönnek.)

ÉNEK	2. Minden út a messzi rónán, mely a láthatárig ér.

Odajut egy titkos órán, hol a lélek hozzá tér.

REFR.	Halld, hogy zúg a rét és hogy zeng az ég,

Ilyen dal nem volt még.

Most dalolni kezdett a föld s az ég,

Dalolni kezd a mindenség.

KATÓ	Jó estét Mihály bácsi!

MIHÁLY	Isten hozott cselédeim! De vígan vagytok!

BÖSKE	Itt vagyunk édesapám! Aztán még Márkus bácsi is velünk jött.

(Márkus elôrelép, fején sapka, kezében bot, lábán csizma)

MIHÁLY	Isten hozott szomszéd! De jól tetted, hogy erre fordultál.

MÁRKUS	Hát régen jártam erre. Nehogy baj legyen ezzel a pereputty néppel, hát elkísértem.

BÖSKE	Márkus bácsi már megint figurázik velünk, mintha most jöttünk volna elôször a pusztára.

MÁRKUS	Dehogy is figurázok húgocskám! Tudod, gondoltam, az úton még valami haramia eltalálna lopni benneteket. Aztán bizonyára elvinné a kulacsot is, amit édesapádnak hoztatok. (Lányok lepakolnak.)

MIHÁLY	Ha, ha, ha... Jól van szomszéd!

BÖSKE	Na hát ez a Márkus bátya nagy lókötô. Jaj, hogy megszagolta mi van a kulacsban.

MÁRKUS	(Ravaszkásan) No, no... mondd csak... csak mondd ki. Jó öreg orr ez itt, megszimatol mindent.

MIHÁLY	Ha már így van, hát gyere szomszéd, vegyünk egy kis étvágygerjesztôt magunkhoz. (Isznak, Márkus a nyelvével csettint)

MÁRKUS	Na hát ez igazán jó étvágygerjesztô.

MIHÁLY	(Letelepednek félkörben, a lányok terítenek) Aztán egy kis harapnivaló neked is jót tesz szomszéd. (Maga mellé inti Márkust.) (A lányok is leülnek.)

JULIS	Itt ám a jó vacsora!

ANDRIS	Mi az, mi lesz? (Nézegeti az edény tartalmát, örül neki, eszik, aztán a többi is eszik.)

GYURKA	(Idôközben felébred morcosan) Pletykások! Miattatok kell koplalnom.

MÁRKUS	No, no öcsém!

BÖSKE	Nyugodj meg bátyám! Hoztam én neked annyi jót, hogy megnyalod a szádat. Édesanyám a legjobb falatot mindig neked és édesapámnak tartogatja.

MIHÁLY	Gyerekek! Aztán lássatok neki, nehogy megtoplósodjon a gyomrotok.

MARCI	Neki is látunk!

JÓSKA	Hát a mi édesanyánk mit küldött?

JULIS	Jót öcsikém, jót! Hisz tudod, amit édesanyánk küld, az nem lehet rossz. Szegény ember száraz falatját a szeretet édesíti meg.

JÓSKA	A jó Isten áldja meg a mi jó anyánkat!

MIHÁLY	Áldja is meg mindnyájatok édesanyját!

MÁRKUS	Hát az én asszonyomra kár pazarolnia áldását.

ANDRIS	(Szemét törli)

KATÓ	Miért sírsz Andris? (Simogatja, vigasztalja)

MIHÁLY	Mi a baj Andris fiam? Ne sírj fiam... Tudod az édesanyád... Szomorú sors az, ha az édesanyát elveszi a halál. Az árvaság keserû kenyér, de lásd fiam a jó Isten legalább ezt a jó testvért adta neked. Bízzatok fiaim, az árváknak segítô Atyja az Isten! (Kis csend, mindenki eszik)

JÓSKA	Nem szoktatok félni az úton Julis?

JULIS	Hát mitôl? Nyultól, bagolytól?

JÓSKA	Nem éppen, hát egyébtôl.

FERKÓ	Rossz embertôl, tolvajtól, rablótól!

MÁRKUS	Hát aztán, hogy gondolod azt öcsém? Nem tudod, hogy én vagyok a betlehemi határ ôre. (Közben feláll és botját forgatja.) Pusztulni kell itt a tolvaj haramiának, de még a magvának is. Hej, mert ha én odaütök, rémüldöznek is tôle a gazemberek!

KATÓ	Meg aztán ezért a kis bablevesért miért is bántana minket a tolvaj?

BÖSKE	Nem is törôdünk mi a rossz emberekkel. Ha jövünk vagy megyünk beszélünk, nevetgélünk, dalolunk. Ugye Márkus bácsi?

MIHÁLY	Ahhoz meg értetek cselédeim, mint a dalos pacsirták.

MÁRKUS	Igaz, hogy magam is segítettem nekik.

JULIS	De mi segítség nélkül is tudunk dalolni Márkus bácsi.

GYURKA	Meg a pletykasághoz is értetek. Meg koplaltatni bennünket.

MÁRKUS	Ne morogj öcsém!

BÖSKE	Olyan morcos ez a Gyurka ma. Tán rosszul keltél bátyám?

MIHÁLY	De most aztán szedelôzködjetek és menjetek hazafelé. A fiúk is mennek veletek. Ha már közel vagytok Betlehemhez, ôk visszafordulnak és benéznek a juhokhoz, hogy nincs-e valami baj. (Elindulnak) Aztán édesanyátokat is tisztelem, mondjátok meg.

KATÓ	Megmondjuk Terka néninek.

JULIS	Mihály bácsi! Tán a fiúk maradhatnának is, mi nem félünk.

MIHÁLY	Elhiszem fiam, de azért csak jó lesz ha elkísérnek.

MÁRKUS	A kulacsot ne hagyjátok itt! (Nevetnek)

MIHÁLY	(észrevéve a célzást) Igaz szomszéd! Lámcsak, talán még van is benne valami. (Iszik, kínálja Márkust, majd az indulókat.) Aztán csak vígan gyerekek, akár dalolhattok is.

BÖSKE	Jó éjszakát édesapám! (Énekkel távoznak)

Mert az élet miden útja odavisz hol Isten vár,

Ha bejárod, Ô azt nyújtja, mit e célról álmodtál.

REFR.	Halld, hogy zúg a rét és hogy zeng az ég,

Ilyen dal nem volt még.

Most dalolni kezdett a föld s az ég,

Dalolni kezd a mindenség.

(Márkus dalolva követi a kimenôket)

MIHÁLY	Áldjon és segítsen az Isten gyermekeim. (A kijárónál egy ideig utánuk néz.)

MIHÁLY	(Egyedül botjára támaszkodva) Boldog gyermekkor! Én is csak ilyen lehettem. De aztán meghalt az apám. Hétéves voltam. Fél év múlva az édesanyámat tettük a sírba. Szegény gyerek voltam. Támasz nélkül, csak az árvaság volt velem. Nem tudtam, hogy kire nézzek, kinek a szemében kél egy szemernyi érzelem irántam. (Szemét törli) Elhagyatottságomban kire gondolhattam másra, mint reád jó Istenem odafönn és Te hulló könnyeimbôl kiolvastad a vágyakozást: (Feltekint) Uram, légy Te a gondviselô Atyám! Meghallgattál, megsegítettél és áldom érte szent Neved.

II. FELVONÁS

Betlehemi pásztortanya

(Mihály, Ferkó, Jóska, Andris, Marci, Böske, Angyalok, Márkus.)

MIHÁLY	Hej Istenem, hogy bánt, hogy itt hagyott az én Gyurka fiam. Vágyott a városi élet után, nem szerette a juhok mellett. Egy szép napon kéredzés nélkül elment, itt hagyott bennünket. Vajon mit csinál, hol lehet? Még hírt sem hallottunk felôle.

FERKÓ	Mihály bácsi csak nem tud belenyugodni a Gyurka sorsába.

JÓSKA	Pedig jobb dolga van annak bizonyára, mint nekünk.

ANDRIS	Lehet, hogy máris nagy úr lett belôle a király palotájában.

FERKÓ	Úgy mondják ott van.

MARCI	Nemhiába, mindig oda vágyott.

JÓSKA	Azért már vissza jöhetett volna, hogy meglátogasson.

MARCI	Nem jön az már ide vissza. Pedig úgy szeretném látni, véle beszélgetni. Meg is kérdezném tôle mindjárt: Gyurka, mondd hát sokkal jobb ott lakni, mint itt a pusztán?

JÓSKA	Ugyan hallgass! Hogy fecseghetsz össze ilyent. Hát bizonyára jobb! Mit gondolsz: arany asztal, ezüst szék, arany a tál, a villa, a kés. Micsoda pompás jó ételt ehetnek ott az emberek: Heródes király, Gyurka és a többiek.

ANDRIS	De hát Mihály bácsi csak nem szól, hallgat!

MIHÁLY	Hallgatok fiam, nincs kedvem sokat szólani, elvette azt a Gyurka. Pedig, hogy visszatartottam, meg visszariasztottam. Aztán csak elment. Nem szerette a pusztát, megunta a birkamekegést. (Tenyerébe temeti arcát)

FERKÓ	Ne búsuljon Mihály bácsi! Ki tudja nem jön-e ô is haza a napokban. Neki is csak be kell iratkoznia.

JÓSKA	Hová?

FERKÓ	A városházán, a nagy könyvbe. Tyû, van ott olyan kavarodás, járás-kelés, futás, hogy még a nagyvásár is kis Miska hozzá. Nem is hinném, ha saját szememmel nem láttam volna a tegnap.

JÓSKA	Hát aztán mi a csodának kell az iratkozás? (Mihály felfigyel)

MARCI	Azt már magam is szeretném tudni.

FERKÓ	Úgy mondták, hogy a császár népet akar számlálni. De vannak is már annyian összegyülekezve, hogy a házakban nem férnek. Talán még a Mihály bácsiék istállójában is vanak, úgy mondta Terka néni.

MIHÁLY	Csak nem? Hát ez derék! De most már az én oldalamat is szurkálja a kíváncsiság. Ha már annyi ott a nép, bizonyára nem ok nélkül van és akkor talán nekünk is iratkozni kell.

JÓSKA	Az egész ország Betlehemben fog iratkozni?

FERKÓ	Aligha, mert olyanfélét hallottam, hogy mindenki ott iratkozik, ahol született. Aki nem jelentkezik, azt még meg is büntetik.

ANDRIS	Mihály bácsi! Én tanyán születtem.

MIHÁLY	Mindegy fiam, akárhol születtél... de itt valami biztosat kell megtudnunk, mert még meg is büntethetnek. Jó volna egyiketeknek bemenni Betlehembe, és megkérdezni feleségemet, Terka nénit, mi a valóság.

MARCI	Megyek én, Mihály bácsi.

MIHÁLY	Csak sötét van fiam! Hát ha ketten mennétek nem lenne jobb?

ANDRIS	Megyen én is, akkor biztosan Marci sem fog félni.

MARCI	Nem félek én Mihály bácsi! Még aztán a botomat is viszem magammal.

MIHÁLY	Ha úgy van hát menj, de jól hallgasd meg mit mondanak.

MARCI	Jó, jó... Mihály bácsi! Szaladni fogok! Nem is gondolják, milyen hamar visszajövök. (Indul)

MIHÁLY	Nem kell szaladnod fiam, mert még nyavalyát kapsz. Megvárunk míg visszajössz. (Jár-kel.) Mennyire örülnék, ha mindez igaz volna.

FERKÓ	Meglátja Mihály bácsi, hogy mindez igaz lesz és még Gyurka is haza jön. Neki is csak itt kell iratkoznia.

(Nagy kiabálással hallják visszajönni Marcit, aki a félelemtôl sápadtan tör be)

MARCI	Jaj, jaj, jaj... Mihály bácsi! Segítség! (Mindenik ijedten felugrik)

MIHÁLY	Mi az, mi lett? Hol van a botom?

MARCI	Nézzenek csak oda, micsoda fényesség! Jaj, jaj, jaj...! (mind a kijárat felé néznek)

KÖZÖSEN	Hol, merre, hol?

MARCI	Hát nem látják?

MIHÁLY	Az ám, és csakugyan ni, erre közeledik.

FERKÓ	Ha, micsoda gyönyörû ének hallatszik.

(Énekelve bejönnek az angyalok) (A pásztorok térdre esnek)

ÉNEK	Ne féljetek pásztorok, pásztorok, örömet hirdetünk,

Mert ma néktek született, ki megjövendöltetett.

Egy Szûznek méhébôl, szûzen szült vérébôl,

Megváltó Istenünk álle-álleluja.

I. ANGYAL	Pásztorok, ne féljetek! Nagy örömet hirdetünk nektek. Ma született az Isten Fia, az Úr Jézus Krisztus. Dávid városában, a ti istállótokban találjátok Ôt, amint pólyába takarva, jászolban fekszik. Menjetek és imádjátok a megváltó Királyt, a kisded Jézust!

II. ANGYAL	Dicsôség mennyben az Istennek, békesség földi népeknek,

Jóakaratú embereknek, kik Istenben örvendeznek.

Örvendjetek jó pásztorok, kik a nyáj mellett vigyáztok.

Mert született új Királytok, induljatok, hogy láthassátok!

III. ANGYAL	Indulj, indulj öreg pásztor, majd kialszod magad máskor.

Jöjj most velem, meg nem bánod, nagy-nagy öröm vár rád ott.

Született egy fehér bárány, szent Karácsony éjszakáján.

Ezüsthangját gyere halljad, kicsi testét betakarjad.

Háza kunyhó, ágya jászol, de meglásd, ha vele játszol,

A szívedrôl olvad a jég, boldog leszel, mint soha még.

IV. ANGYAL	Jertek hamar jó pásztorok, lássátok a nagy Megváltót,

Aki még csak kicsi gyermek, Ôt várták évezredek.

Erre, erre, csak utánam, merre suhan fehér szárnyam,

Elterjedt már messze híre, vár Jézuska mindenkire.

(Pásztorok egyenként kábultan felállnak, csak Mihály marad térden könnyeit hullatva. Az angyalok kimennek)

MIHÁLY	Ó Uram, jó Atyám! Mivel szolgáltunk rá erre az örömre. Miért szereted annyira a Te szolgáidat. Szegény Gyurka, szegény fiam. Ó ha te is itt volnál.

JÓSKA	Bizony ha itt maradt volna, velünk örülhetne.

ANDRIS	Meg a Terka néni is.

JÓSKA	Nem kellene neki búsulnia.

MIHÁLY	(Feláll) Ej, hagyjátok gyerekek, mert még újra búba esünk miatta. Talán jóra fordítja az Isten. Megkérem a kis Jézust, gyújtsa szeretetre az én fiam szívét és akkor újra a miénk lesz. Most pedig menjünk az angyalok hívására. Ó, te nagy öröm! A mi istállónkban született az üdvözítô Krisztus. Így mondta az angyal. A pásztorok istállójában az Isten Fia. Hát lehet ez? Hát lehet ez?

BÖSKE	(Lihegve besiet) Apám, édesapám! Édesanyám küldött, jaj édesanyám küldött.

MIHÁLY	(Magához vonja és simogatja) És miért kislányom?

BÖSKE	Jaj nagy csoda van a mi istállónkban.

MIHÁLY	(Nyomatékosan mondja) Nagy csoda van a mi istállónkban! Igen, nagy csoda!

ANDRIS	Itt voltak az angyalok és elmondták nekünk.

MIHÁLY	Megyünk is kislányom, mert nem bírok a szívemmel a nagy örömtôl. Ez az öreg, megtoplósodott szívem tán ki akar ugrani a helyérôl. Gyertek fiaim, gyertek ide és örvendezzünk. Jóska, Ferkó, Andris, Marci, Böske, Kató, gyertek csak énekeljünk erre a nagy örömre.

ÉNEK	Föl nagy örömre, ma született, aki után a föld epedett.

Mária karján égi a lény, isteni Kisded Szûznek ölén.

Egyszerû pásztor, jöjj közelebb, nézd a Te édes Istenedet.

Nem ragyogó fény közt nyugoszik, bársonyos ágya nincs neki itt

Csak széna-szalma, koldusi hely, rá meleget a marha lehel.

Egyszerû pásztor térdeden állj, mert ez az égi s földi Király.

MÁRKUS	(Belép) Áldjon meg az Isten minden arravaló embert!

MIHÁLY	Áldjon meg téged is Márkus.

MÁRKUS	Mi az, hogy ti éjnek idején nótáztok mikor aludni kéne?

MIHÁLY	Nem lehet aludni szomszéd mikor angyalok járnak a földön és a Megváltó születését hirdetik.

MÁRKUS	Akkor hát mégis csak jól láttam! A leszálló angyalok tehát itt voltak. De sajnálom, hogy elôbb nem jöttem erre.

JÓSKA	Sajnálhatja is Márkus bácsi.

BÖSKE	Édesapám, menjünk mert várnak ránk.

MÁRKUS	Hová akartok menni?

FERKÓ	Megyünk a Megváltót imádni.

MÁRKUS	Megváltót! Hát hol a Megváltó?

(Meggyúl a villanylámpa, egyik pásztor arra mutat)

ANDRIS	Márkus bácsi! Nem látja a csillagot! Betlehem felett ragyog.

MIHÁLY	Tarts velünk Márkus, a Megváltót te is megláthatod.

(Mihály kezdi énekelni: Pásztorok keljünk fel... a többi is.)

Pásztorok keljünk fel, hamar induljunk el.

Betlehem városába, rongyos istállócskába.

Siessünk, ne késsünk, hogy még ezen éjjel ottan lehessünk.

Mi Urunknak tiszteletet tehessünk.

Siessünk... megismétlik.

III. FELVONÁS

Betlehemi istálló

(Szentcsalád, angyalok, pásztorok)

ÉNEK	A kis Jézus megszületett örvendjünk,

Elküldötte Ô szent Fiát Istenünk.

Betlehemben fekszik rongyos jászolban,

Azért van oly fényesség a városban.

V. ANGYAL	Jöjjön aki jóra vágyik, e szép földi mennyországig.

Minden elfér itt Betlehemben, itt irgalomban, kegyelemben.

Mindenkinek jut hely szépen, kis Jézuska szent Szívében.

Jöjjön ide minden gyermek, az árvák itt otthont lelnek.

Betegeknek s az árváknak Jézuska jöjj játszótársnak.

MÁRIA	Magasztalja az Urat az én lelkem és szívem ujjong az örömtôl Istenemben és Megváltómban. Tekintetre méltatta alázatos szolgáló leányát. Íme ezentúl boldognak hirdetnek az összes nemzedékek, mert nagyot mûvelt velem Ô, a hatalmas: Ô, akit szentnek hívunk. Nemzedékrôl nemzedékre megmarad irgalma azokon akik istenfélôk. Édesanya lettem! Mily nagy boldogság édesanyának lenni! Édesanyák, ne féljetek az anyai szent hivatástól. Boldogan zárjátok karjaitokba Isten legszebb ajándékát, a Gyermeket.

SZENT JÓZSEF	Ezen az estén nem feledkezhetünk meg Heródes királyról sem. Nem akarjuk ôt és a mai Heródeseket legyilkolni. Annak ellenére, hogy ô ártatlan gyermekeket gyilkolt és jogutódaik számtalanszor törtek a gyermek életére, de a gyermek él: a szívekben. Épp ezért mi minden embert szeretni akarunk. Hisszük, hogy a világban lévô rosszat csak a szeretet gyôzheti le. Tudjuk: sokkal könnyebb gyilkolni, mint szeretni. Tudjuk: sokkal könnyebb Heródes útját járni, mint a pásztorokét vagy a bölcsekét. Tudjuk: sokkal könnyebb Heródesi félelemmel élni, mint bátran kitartani. A jászolban fekvô Jézus mellett. Édesapák, édesanyák e szent estén figyelmeztetlek benneteket, ne legyetek gyilkos Heródesek!

VI. ANGYAL	Ide jöjjön, aki szegény, itt fakad a szívben remény.

Ide, akit sujt a bánat, itt feléje vigasz árad.

Áldást kap itt király, koldus, Jézuska a kincsben oly dús.

Minél többet elosztogat, kis kezében még több marad.

(Bejönnek a pásztorok énekelve)

ÉNEK	Betlehemi pusztán örvendetes hír van,

Az angyalok szava az idôben így szóla, az idôben így szóla

Pásztorok, keljetek és gyorsan menjetek,

Közel itt e helyhez pásztortárs minô hang ez, pásztortárs minô hang ez.

Betlehemnek majorjában Jézus született,

Pásztortárs nagy öröm ez, pásztortárs nagy öröm ez.

MIHÁLY	Édes Jézusom, megváltó Királyom! A te öreg szolgád örömtôl áradó szívvel borul le eléd. Ki nem mondhatom, mily boldog vagyok, hogy megérhettem eljöveteled. Hallgasd meg alázatos kérésemet: Megváltó Királyom, kérlek segítsd vissza hozzánk a mi elveszett gyermekünket.

FERKÓ	Kisded Jézusom, imádlak téged tiszta szívembôl és kérlek légy az én vezérem az életen át. Hoztam Neked egy kis tejet.

MARCI	Én adok egy kis sajtot, szépen kérlek ne hagyd ott. Szeress engem kis Jézuskám, jobban mint a sajtocskát.

ANDRIS	Olyan nagyon szeretlek Jézuskám. Kérlek légy nekem és az én testvéremnek pártfogója meghalt szüleink helyett. Kenyeret adok.

JÓSKA	Megváltó Királyunk, imádunk Téged és áldunk és köszönjük, hogy megváltani jöttél a világot. Báránykát hoztam neked.

MÁRKUS	Köszöntelek Téged Jézusom!

Szeretlek én is nagyon, nagyon.

Bárcsak más is így szeretne,

A világunk meg lenne mentve.

Sokan elfelednek jól tudom,

Ez az én igen nagy bánatom.

Ôk éheznek szeretetre,

De hozzád Jézusom nem jönnek.

BÖSKE	Édes Jézuskám engedd, hogy én is szóljak hozzád valamit. Van nekem egy jó bátyám messze, ki tudja hol a nagyvilágban. Leborulva kérlek, áldd meg ôt is az én szüleimmel együtt.

(Rongyos ruhában belép Gyurka, Mihály és Terka néni felállnak, feléje mennek és egymás nyakába borulnak.)

GYURKA	Apám, édes jó anyám, bocsássatok meg! (Majd leborul Jézus jászlához) A kántor elkezdi énekelni:

Mért tépi úgy a bánat szívedet, az élet útján, mért ejtesz könnyeket

Mért jársz úgy mintha nem volna neked Atyád, ki védjen-óvjon tégedet.

Ó nézd, a rideg, hûvös éjszakán, a kis jászolban én az Úr lakom.

Ember, törüld hát le a könnyeket, remélj, ne csüggedj, megsegítelek.

(Gyurka felugrik és felkiált) Betlehemi kis Jézus! Köszönöm, hogy hazasegítettél!

TERKA NÉNI	(Odatérdel a jászol elé és mondja)

Betlehemi kis Jézushoz hálás szívvel jöttem én,

Kimondani, amit érzek, karácsony szent Ünnepén.

Szívemben rózsatôként virágzik az anyai szeretet,

Ágán galamb ringatózik, hála tölt el engemet.

A kisded Jézust szeretni kötelességünk és öröm,

Ô vezet a mennyországba, által földi rögökön.

Meghálálnom hálaszóval és imával kell nekem,

Hogy e szent estén visszaadta az én tékozló gyermekem.

Legszebb hála édes Jézus, amit Neked adhatok:

Születésed szent ünnepén meggyónok és áldozok.

JULIS	Ez az éjjel csodák éjje, muzsikál az erdô mélye.

Az égbolton csillag éled, örvendek, hogy hozzád jöttem.

KATÓ	Kis királyom szánom, bánom, bizony kopott a dolmányom.

De a lelkem tisztán ragyog, itt nálad oly boldog vagyok.

VII. ANGYAL	Karácsony szent Éjszakáján nagy fényesség lett,

A csillag fénye beragyogta egész Betlehemet.

Fénye nagyon messze látszott, beragyogta a világot.

Minden épnek hírül adta, hogy a földre szállt az Isten Fia.

És a fényre elindultak, napkeletrôl messze útnak,

A Messiás imádására napkelet három királya.

(Bejön a három király, a kántor közben énekli)

(Ím az égen feltûnik.... 2, 3. és 4. szakaszok)

2. Három bölcs, jeles király, aki régen jelre vár,

Látja már a csillagot, fényességest és nagyot,

Nincs homály, itt a nap, minden új fényt kap.

3. És a csillagfény nyomán, járnak egy nagy Úr után,

Betlehemben föllelik, buzgalommal tisztelik,

Nincs homály, itt a nap, minden új fényt kap.

4. És arany ajándékot, mirha s tömjén illatot,

Hódolattal nyújtanak, annak akit áldanak,

Nincs homály, itt a nap, minden új fényt kap.

GÁSPÁR	Messze földrôl elindultunk, három király mi vagyunk,

Csillag támadt napkeletrôl és ragyogott szép fényesen,

Mindjárt tudtuk mit jelent.

Isten Fia, jó napot, jó napot, nem vagyunk mi vén papok.

Úgy hallottuk, megszülettél, szegények királya lettél.

Benéztünk hát kicsit hozzád, üdvösségünk, égi ország.

Gáspár volnék afféle, földi király személye.

MENYHÉRT	Áldjon Isten Jézusunk, Jézusunk, három király mi vagyunk.

Lángos csillag állt fölöttünk, gyalog jöttünk, mert siettünk.

Kis juhocska mondta biztos, itt lakik

A Jézus Krisztus.

Menyhért király a nevem, segíts édes Istenem.

Ó szépséges égi Kisded, milyen gyönge két kis kezed,

Mégis tudom, erôd nagy, mert mindenható Isten vagy.

BOLDIZSÁR	Adjon Isten Megváltó, Megváltó! Jöttünk meleg országból.

Fôtt kolbászunk mind elfogyott, fényes csizmánk is megrogyott.

Hoztunk aranyat hat marékkal, tömjént egész vas fazékkal.

Én vagyok a Boldizsár, aki szerecsen király.

Jaj, de nagyon sajnállak, hogy e helyen talállak.

A palotából barlang lett, pedig Téged több illet.

ISTVÁN	A világon számtalan keresztény a pásztorokhoz hasonlóan közelít a betlehemi jászolhoz. Számukra az egyszerûség, a szegénység nem meglepô. Elfogadják Ôt úgy, ahogy érkezett. Tudják, hogy Jézus a Karácsony éjszakákon minden lélekben újszülött akar lenni. S az év többi napján pedig növekedni akar az emberek szívében. Ennek csak egy feltétele van; megnyitni a lelkek zárait Ôelôtte. Az Ô jászlánál találkozik igazán az egyszerû pásztor, a tudományokban jártas bölcs és uralkodó.

Felnôttek! Mi gyermekek akarunk titeket megtanítani a szeretetre. A tiszta-lelkiségre. Tanuljatok tôlünk. Az Úr Jézus fôleg nektek mondta: ,,Ha nem lesztek olyanok, mint mi gyermekek, nem mentek be a mennyek országába!'' Vagyis ha nem lesztek tisztaszívûek, ôszinték egymáshoz. Kérünk, pazaroljátok a szeretetet! Ez a legnagyobb kincs, amit adhattok! Hagyjátok fel a szeretetlenséggel! Ne fertôzzétek meg az ártatlan lelkeket. A mi közös jövônk, boldogságunk ettôl függ. Éljetek szeretetben!

MIHÁLY	Ti mindnyájan, akik itt jelen vagytok, a pásztorok egyszerû, de mély hitével köszöntsétek a betlehemi kisded Jézust. Álljatok fel, és közösen énekeljük el egyik legszebb karácsonyi énekünket: (A kántor orgonával kezdi.)

Leszállt az ég dicsô Királya, közénk ez üdvnek hajnalán.

Jászolban fekszik rongy ruhában, ki mennyet s földet alkotá.

Légy üdvözölve szent Karácsony, mely földre hoztad az eget.

Elmúlik ím a bûnnek éjje, mert Te az üdvöt hirdeted.

Angyalok ajkán jött a híre, hogy földre szállt az új Király.

Pásztorok mentek Betlehembe, imádni Isten egy Fiát.

Légy üdvözölve kis Jézuska, ki földre hoztad az eget.

Elmúlik ím a bûnnek éjje, mert Te az üdvöt hirdeted.

VÉGE


Jézus születése

Írta: MOHL ADOLF

Szereplôk:

SZÛZ MÁRIA

SZENT JÓZSEF

KERESZTELÔ SZENT JÁNOS

pásztorok:

MIHÁLY

ANDRÁS

PALKÓ

JANKÓ

TAMÁS

MOJZES

JAKAB

pásztorleányok:

BÖSKE

DINA

ANGYAL

ANGYALOK

BEKÖSZÖNTÔ

Keresztelô Szent János

Dicsértessék az Úr Jézus Krisztus!

(A hallgatóság feleli: Mindörökké. Ámen.)

Én vagyok, halljátok, keresztelô János,

A jó kereszténynek nevem kívánságos,

Pusztán aki éltem, megjelentem itten,

Hogy az Úrnak útját ím most elkészítsem.

Intésemet azért véssék elméjükbe,

Kik ma példa-látni egybe vannak gyûlve.

Csak azután nézzék Jézus születését,

Csak azután lássák szegényes szállását.

Elsô intésemnek ím ez foglalatja:

E szent estének csendjét senki se zavarja

Jövéssel-menéssel, ajtó-nyikorgással,

Hangos szóbeszéddel, avagy tapsolással.

A gyerek ne sírjon, öreg ne köhögjön,

Se székkel, se lábbal senki ne zörögjön!

Szóval: legyen csöndben s figyeljen mindenki,

Apraja meg nagyja, -- így kell ennek lenni!

Másodszor pediglen, -- ezt is ki-ki hallja, --

Mindeneket intek buzgó áhítatra.

Mert nem mulatságból s tréfaság okáért

Folyik elôttetek ez a pásztorjáték;

Hanem bizony folyik leginkább avégre,

Hogy szívünk gyulladjon Jézus szerelmére;

Ki leszállott mennybôl e bûnös világra,

Pokol romlására, lelkünk váltságára.

S ha, mint illô, szívünk szeretettôl lángol,

Dicsérjük Istent is, ne késsünk hálánkkal.

Az Ô jóvoltából értünk csodát, ilyet,

Jött el Jézus Krisztus, az ártatlan kisded.

Mint szerette Isten, tudja ím a világ,

Látja Egyszülöttjét, drágalátos fiát.

Az ige testté lôn, vége minden képnek,

Négyszer ezer éves régi szövetségnek.

Vége sötétségnek, prófétált homálynak,

Limbus éjszakáján fényes hajnal támad.

Árnyék helyett látunk csupa valóságot,

Igazak serege mely után sóvárgott.

Játék közben azért, -- mondom, -- ne mulassunk,

Hanem Istenünknek méltó hálát adjunk.

Mondjuk szívvel, szóval, mondjuk egyre-újra:

Alle-alleluja! Alle-alleluja!

I.RÉSZ. ANGYALI IZENET

Színtér: a betlehemi legelô

ELSÔ JELENET

(Mihály, András, Palkó körben állnak; Jankó oldalvást alszik; mindnyájan botokkal)

MIHÁLY	No András, monddsza csak: mi hír Betlehemben?

ANDRÁS	Bizony, Mihály bátya, annyi ott most az idegen népség, akár Jeruzsálemben a húsvéti ünnepen.

MIHÁLY	Persze, láttál köztük ismerôst is?

ANDRÁS	Hogyne láttam volna? Láttam mindjárt Józsefet, a názáreti ácsot is. Szegény egészen neki volt szomorodva.

MIHÁLY	Hogy, hogy?

ANDRÁS	Bejárta már csaknem egész Betlehemet, mégsem akadt sehol szállásra.

MIHÁLY	Pedig de jóravaló, becsületes ember; aztán meg rokonai is szép számmal vannak a városban!

ANDRÁS	Vannak ám; csakhogy megvetik a szegénysége, meg a jámborsága miatt.

MIHÁLY	Hát aztán te se tudtál egy kicsinyt a kezére járni?

ANDRÁS	Este volt már, késô este; de azért, amit tehettem, azt megtettem. Azt mondtam neki, ha külömb helye nem akadna, húzódjék meg a mi tanyánkon.

MIHÁLY	No ezt okosan cselekedted, András öcsém. Nálunk a tisztességes embernek mindig van becsülete. -- (Palkóhoz fordul, ki eddig botjára támaszkodva, egymagában tûnôdött.) Hát te Palkó min töröd a fejedet?

PALKÓ	Hát csak azon tûnôdöm: voltaképpen mit is keres az a sok idegen ember Betlehemben.

ANDRÁS	Még abban sem vagy tudós?

PALKÓ	Nem én!

ANDRÁS	No hát vigyázz! A római császárt nagy kevélységében szörnyen bántja a kíváncsiság; azt szeretné tudni: hányan lakunk Zsidóországban. Ezt számítgatják most Betlehemben is.

PALKÓ	Ezt?...

MIHÁLY	Bizony úgy van.

PALKÓ	Egyszer majd csak elég lesz ennek a beretvált képû pogánynak is.

ANDRÁS	Jöjjön csak egyszer az a Messiás; tudom Isten, úgy kiverjük ôket az országból, hogy lábuk sem éri a földet.

MIHÁLY	Pedig hát az Írás szerint nem igen messze lehet már a Messiás. Mióta Rómából azt a jöttment Heródest küldték a nyakunkra, nem tudhatjuk, mire virradunk.

PALKÓ	Aztán Mihály bátya, ha a Messiás eljön, jó dolga lesz-e a magunkféle szegény embernek is?

MIHÁLY	Meghiszem azt, szép öcsém! Izaiás próféta jövendölése szerint, ,,akkor megnyílnak a vakok szemei és a siketek fülei tárva lesznek. Akkor ugrál a sánta, mint a szarvas; és föloldódik a némák nyelve.''

ANDRÁS	De jó világa lesz akkor a zsidó-népnek!

MIHÁLY	De nemcsak magunknak, hanem még a földeinknek, legelôinknek is jót jövendöl a próféta. A Messiás idejében, úgy mondja: ,,vizek fakadnak a pusztában, és patakok a kietlenekben; és ami száraz hely volt, tóvá lészen, és a szomjúhozó föld vizek forrásává; amely tanyákon elôbb sárkányok laktak, ott zöldellô nád és káka lészen.''

PALKÓ	Boldog idôk! Haj! Csak mi is megérhetnôk.

ANDRÁS	Nem tudom mit jelent; de nekem már most is olyan táncolhatnékom van, alig férek a bôrömbe.

PALKÓ	De még a marháink is mintha megbomlottak volna. (Oldalvást mutat, honnét ismételten kolompszó hallatszik.) Ni a Szegfû, Bársony, Hamvas, meg a többi, úgy ugrándoznak, fickándoznak, mint mikor mi lakodalomra indulunk.

ANDRÁS	Jaj, amott meg, ni, a bokor virít. Zöld a levele, fehér a virága; jaj ki látott télen ilyent!

PALKÓ	Hallod András, (madárszó hallik) én meg a madarakat hallom fütyülni. Fölfordult a világ, látom!

MIHÁLY	Én meg úgy veszem észre, az égen sincs minden a maga rendén. A csillagok úgy ragyognak, úgy lobognak, mintha egymást akarnák megpörzsölni.

ANDRÁS	A bizony! Ott meg, nini, mintha az égbolt repedne meg! A fény csak úgy ömlik belôle egész le a földig.

PALKÓ	Jaj, mi lesz velünk! Jankó, Jankó! (megy feléje) Ébredj immár, mindjárt ránk szakad az égbolt.

JANKÓ	(Álmosan) Hadd szakadjon, elég vén már!

MIHÁLY	Nézzétek csak, a mennyei fényesség egyenesen a mi tanyánknak tart.

PALKÓ	Végünk van! Fussunk! Szaladjunk! (ide-oda tipeg-topog)

ANDRÁS	Most már igazán megáll az eszem!

MIHÁLY	No bajtársak, megvénhedtem, innét-onnét száz esztendôs is leszek, de még nem értem ilyen csodát. Nagy dolognak kellett ma történni!

MÁSODIK JELENET

(A háttérbôl egy angyal lép elôre. A pásztorok térdre ereszkednek)

ANGYAL	Pásztorok ne féljetek,

Boldog ez az éjetek;

Boldog idô, melyre már

Sok igaz epedve vár.

Örvendjetek jámborok:

Igen jó hírt hallotok.

És ez öröm, higgyétek,

Leszen nemcsak tinéktek.

Hanem minden népeknek.

Mind ma üdvre ébrednek.

Pásztorok ne féljetek,

Isten küldött értetek.

Betlehembe menjetek,

Ott született egy gyermek.

PALKÓ	Haj, haj, haj!

Úgy repülünk, mint a raj!

ANGYAL	Ô az igaz Messiás,

Dávid fia, senki más.

Malasztteljes Szûzanyja

Pólyácskába takarta.

MIHÁLY	Ej, ej, ej!

Szûz emlôben hogy lesz tej!

ANGYAL	A jászolba fektette;

Ilyen Isten fekhelye!

ANDRÁS	Ó, ó, ó!

Boldog ez az istálló!

HARMADIK JELENET

(Míg az angyal üzenetét mondja, mögötte megjelenik az angyalok kara s az üzenet végeztével ekképp énekli a ,,Glóriá''-t):

Dicsôség! Dicsôség!

Mennyben az Istennek;

Kit a hív seregek,

Azoknak ismernek,

Békesség a földön,

A jó embereknek,

Isten törvényével,

Kik nem ellenkeznek.

Szent, szent az Úr Isten,

Föl nem éri senki;

Ég és föld egyaránt

Dicsôségét zengi.

Dicsôség! Dicsôség!

Mennyben az Istennek,

Békesség a földön,

A jó embereknek.

(Az angyalok éneke után Mihály fölegyenesedik s egymaga énekli):

MIHÁLY	Keljetek pásztorok, keljetek örömre,

Egy igen nagy vendég érkezett a földre.

PÁSZTOROK	Betlehemnek városában,

Istállóban, a jászolban:

Fekszik a Teremtônk.

A mi Üdvözítônk.

MIHÁLY	Menjetek, lássátok azon Urak Urát,

A Messiás vezért, királyok királyát.

PÁSZTOROK	Betlehemnek városában, stb.

MIHÁLY	Üdvözlégy Jézusunk, imádunk szívünkbôl,

Szeretetbôl hozzánk ki jössz az egekbôl.

PÁSZTOROK	Betlehemnek városába, stb.

MIHÁLY	Békesség a földön a jó embereknek,

Örvendjünk, örvendjünk pajtásim e hírnek.

PÁSZTOROK	Betlehemnek városában,

Istállóban, a jászolban:

Isten emberré vált,

Földre szállt mi hozzánk.

(Ének közben az angyalok ismét távoznak; utána a még térdeplô András és Palkó fölkelnek. Jankó egyre alszik.)

MIHÁLY	Pásztorok, pásztorok! Mit se késlekedjünk.

Szaporán, jókorán, Betlehembe menjünk.

ANDRÁS	Siessünk, siessünk!

PALKÓ	Hogy az áldott Messiást hamar megláthassuk.

ANDRÁS	És leborulva imádhassuk.

MIHÁLY	Egy kis ajándékról, pásztorok, meg ne feledkezzünk.

ANDRÁS	Mi volna jó, Mihá bátya?

MIHÁLY	Jaj édes szógám, nincs módunk válogatni. Viszünk, ami szegénységünktôl hamarosan kitelik.

PALKÓ	S mi lenne az?

MIHÁLY	Hát te András csak fogj hamar egy kis göndör bárányt, te meg Palkó keress egy kis lampos mézet. A Böske hozzon édes tejet, írós vajat s mást is, hogyha éppen akad. Értettétek?

ANDRÁS, PALKÓ	Megértettük!

ANDRÁS	Itt is leszünk mindjárt vele. (Indulni akarnak).

MIHÁLY	De még egyet! Hallod Palkó, hozd el fiam a furulyámat, meg a többi muzsikáló szerszámunkat.

ANDRÁS	Minek kell a Mihá bátya?

MIHÁLY	Hát a Messiásnak muzsikálunk majd egyet, hogy édesanyjával születése napján kedve szerint vigadhasson.

PALKÓ	Mindjárt ugrom egy nagyot, ha-ha-ha! trombitámba fújhatok.

MIHÁLY	Ugorj hát csak egy nagyot; ma-ma-ma! kedved szerint fújhatod.

PALKÓ	Megyek mindjárt, mint a szél.

ANDRÁS	Hát a Jankót itthon hagyjuk?

MIHÁLY	Dehogy hagyjuk! jön majd velünk Betlehembe.

ANDRÁS	(Jankóra mutat) Itten alszik, mint a bunda; még az angyal szózatát is elaludta.

MIHÁLY	Se baj! keltsétek csak föl izibe.

PALKÓ	(Jankóhoz lép) Álmos szent!

JANKÓ	(Álmosan) János szent!

ANDRÁS	(Szintén Jankóhoz megy) Gyere velünk Betlehembe.

JANKÓ	Engem bizony ne lökj mellbe!

PALKÓ	Hallod Jankó! fütyülnek a madarak.

JANKÓ	Mi a Manó! Jönnek már az agarak!

ANDRÁS	Ott meg ni a bokor virít.

PALKÓ	Ott meg ni a pokol nyílik.

MIHÁLY	Nem használ annak a szép szó; kapjátok föl ihász módra s rázzátok meg emberül.

(András és Palkó botjukat keresztben Jankó alá dugják. Jankó dörmög.)

MIHÁLY	Mit akar?

ANDRÁS	Csak úgy magában dörmögött.

(Eközben András és Palkó a botokkal fölemelik Jankót s vinni kezdik).

JANKÓ	Jaj, jaj! visznek már az ördögök.

(Viszik Mihályig; itt aztán lábra állítják).

MIHÁLY	(Jankót karon fogva): No majd a többit én végzem el vele. András, Palkó, ti csak menjetek. Hozzátok az ajándékot, meg a sípot, dudát, furulyát. De hamar ám!

ANDRÁS, PALKÓ	Meg lesz minden Mihá bátya!

(András, Palkó elmennek.)

ÖTÖDIK JELENET

JANKÓ	Mihá bátya! Mihá bátya!

Jaj be szépet álmodtam ma!

MIHÁLY	Álom ide, álom oda!

Történt ennél nagyobb csoda.

Az Úr Isten azt izente,

Menjünk mindjárt Betlehembe.

JANKÓ	Mihá bátya! azt álmodtam,

Gyermek fekszik a jászolban;

Egy szép fiú, kis ártatlan,

Nincsen rajta dunyha, paplan;

Szûz leány az édes anyja,

Pólyácskába takargatja.

MIHÁLY	Nem addig van, kis bojtárom.

Amit mondasz, dehogy álom;

Szárnyas legény azt hirdette,

Azért megyünk Betlehembe.

JANKÓ	Én is megyek, én is megyek,

Látni azt a szép gyermeket.

MIHÁLY	Úgy mondd: látni és imádni,

Mert a gyermek, -- jól értsed meg, --

A mi áldott Messiásunk,

Kire már oly régen várunk.

JANKÓ	Mit mond kelmed, Mihá bátya;

Messiás jött e világra?

MIHÁLY	A bizony, te lusta pásztor;

Ne aludjál annyit máskor.

Annyi angyalt láttál volna,

Be se férne egy akolba.

Hát még mikor énekeltek!

Nem hallottam soha szebbet.

Nem is hallok, -- higgyed bátran, --

Hacsak nem a mennyországban.

HATODIK JELENET

(András síppal, dudával; Palkó furulyával, trombitával. Örzse egyik kezén bárányka, a másikon egy nagy kosár; hátán a citera.)

ANDRÁS	Itt vagyunk mind, Mihá bátya.

PALKÓ	Egészségben amint látja.

MIHÁLY	Add csak ide furulyámat.

JANKÓ	Te meg András a dudámat.

BÖSKE	Én meg fogom citerámat.

JANKÓ	Mit beszélsz; hisz nincs is nálad!

(Háttal Jankó felé fordul.)

BÖSKE	Álmos szent te, csak most látod?

JANKÓ	Minek van oly széles hátad.

(Böske leteszi a kosarát s készülôdik citeráját levenni.)

MIHÁLY	Böske lányom, hadd csak még ott.

Hozd inkább az ajándékot.

Látom: sok is, meg nehéz is.

BÖSKE	Ej, szívesen viszem mégis.

MIHÁLY	Vigyázz csak a kosaradra.

ANDRÁS	De még jobban a lábodra!

Azaz: táncra ne gondolj ma.

BÖSKE	Gondol bizony, aki mondja.

ANDRÁS	No, csak ne légy oly goromba.

PALKÓ	Ládd-e Böske, ha a bögrét.

Kosaradban összetörnéd,

Sok ajándék kárba veszne,

S nem jöhtenél Betlehembe.

MIHÁLY	Mit csacsogtok, teringette!

Menjünk inkább nagy sietve.

ANDRÁS	Készen vagyok Mihá bátya.

PALKÓ	Nem maradnék én se hátra.

MIHÁLY	Nosza rajta, muzsikáljunk,

Betlehemig meg se álljunk.

Alleluja! Alleluja!

(Muzsikaszóval el. Elöl Mihály, utána András és Palkó; hátul Jankó, legutolsó Böske.)

II.RÉSZ. A PÁSZTOROK HÓDOLATA

ELSÔ JELENET

(Színtér: a betlehemi istálló, melynek belsejébôl világosság árad ki az elôtte való térre. Itt állanak csodálkozva a pásztorok. Az istálló ajtaja mellett két angyal látható; tetején is egy.)

PALKÓ	Jaj, mi történt a tanyánkkal;

Olyan fényes, szinte lángol!

JANKÓ	Attól tartok, kigyullad még.

ANDRÁS	A falai úgy ragyognak,

Mintha bizony benne laknék

Királya a királyoknak.

BÖSKE	Nem ért ilyent még halandó!

PALKÓ	Az ajtónál, látod Jankó,

Strázsál két szép szárnyas legény.

JANKÓ	Csak néznének jobban felém.

BÖSKE	Én rám néznek, aztom, éppen.

ANDRÁS	Ilyesmivel itt ne kérkedj.

JANKÓ	Ehun, (fölfelé mutat) ott is álldogál egy,

Az istálló tetejében!

PALKÓ	(Mihályhoz, ki szótlanul s elmélázva néz az istálló belsejébe.)

Hát még bellebb, nézze kelmed,

Seregesen járnak kelnek. (Tüsszent.)

JANKÓ	(Hangosan.) Itt is angyal, ott is angyal...

ANDRÁS	Mit lármázsz úgy!... Beszélj halkal;

Máskülönben jaj lesz néked. (Megfenyegeti.)

JANKÓ	Nono, András; attól félek:

Ha így tart ez még sokáig,

Belôlünk is angyal válik.

PALKÓ	Bár úgy lenne, biz nem bánnám. (Tüsszent.)

Tán nem lenne soha náthám.

ANGYAL	(Az istálló elôtt felállva énekli):

Pásztorok, pásztorok!

Ide térjetek be;

Éj a nappal, ég a földdel

Itt folyik ma egybe.

Mert itt született,

Itt pihen jászolban

A Messiás ,,Emmánuel'',

Mint áll írásokban.

Ide térjetek be,

Itten imádjátok,

Ki teremté és megváltja

E bûnös világot.

Máriát, szûz Anyját,

Szépen köszöntsétek;

Szent Józseffel, jegyesével,

Illôn köszöntsétek.

Pásztorok, pásztorok,

Ide térjetek be;

Éj a nappal, ég a földdel

Itt folyik ma egybe.

(Az angyal ismét leül.)

BÖSKE	Istenem, de szép a hangja!

PALKÓ	Mihá bácsi hallja, hallja?

JANKÓ	Menjünk hát be, édes bátya.

ANDRÁS	Menjünk, menjünk, hiszen látja,

Hí az angyal; szívünk szinte

Ég a vágytól, színrôl-színre

Megláthatni Megváltónkat.

ANGYAL	(Az ajtó mellôl):

Jertek, jertek, vár a kisded!

ANDRÁS	Lám, az angyal megint nógat.

JANKÓ	A lábam is fázik, viszket.

PALKÓ	(Mihályhoz.) Itt a szélben, kemény télben,

Zúzmarás lesz a szakálla,

S a kis magzat, ha meglátja,

Sírva fakad ijedtében.

JANKÓ	Palkó pajtás, rád se figyel;

Csöndben beszél, nem tom kivel.

ANDRÁS	Mi érhette?

BÖSKE	Öreg apám,

Csak nem esett baja talán?

PALKÓ	Megártott az öröm neki.

(Mihály keze fejét szemeihez emeli.)

JANKÓ	A szemeit törülgeti.

ANDRÁS	Már felénk néz.

BÖSKE	Hála Isten!

MIHÁLY	Pásztortársim, pásztortársim!

Egy szót mondok.

BÖSKE	(hozzásimulva) Csakhogy nincsen

Semmi baja!

MIHÁLY	Vigyázzatok!

PALKÓ	Úgy hallgatjuk, mint a papot.

MIHÁLY	A Messiás: Isten fia!

Dávid Király családjábul.

Aki színe elé járul,

Meg kell magát aláznia.

JANKÓ	Csak hát tudnánk, hogy miképpen?

MIHÁLY	Számban van már az is éppen!

Be kell látnunk bûnös voltunk;

Könnyelmûek, gyarlók voltunk,

S hogyha mindezt meg is bánjuk,

Szívesen lát Messiásunk. (Szünet.)

Mit szóltok hát?

ANDRÁS	(Vontatva.) Én biz bátya,

A fejemet hiába töröm.

Oly nagy bennem most az öröm:

Bûnre, rosszra, gyarlóságra,

Semmiképpen sem emlékszem.

MIHÁLY	Hát te Palkó?

PALKÓ	Bizony én sem!

JANKÓ	Én sem!

BÖSKE	Én sem!

MIHÁLY	No, ha senki,

Segítek majd emlékezni:

András, igaz, derék pásztor;

De biz azért egynéhányszor,

Tett a tûzre rossz fát is már.

Mulatságra szívesen jár;

Kelleténél tovább késik

Hébe-korba késô éjig.

ANDRÁS	Igaza van, nem tagadom,

Gyarló voltam, nagyon, nagyon;

De megjegyzem jól a leckét,

Hiba többé, hogy ne essék.

MIHÁLY	Te meg Palkó, -- jöjj csak errébb,

Nem vigyázsz jól a nyelvedre.

Mondasz sokszor ördög-fenét,

S más effélét. Mit szólsz erre?

PALKÓ	Nem tagadom bátya, én sem;

Méltán ért most ilyen szégyen!

MIHÁLY	(Jankóhoz.) Rajtad a sor fia-bojtár!

Sokszor álmos, lusta voltál.

Késôn keltél télen-nyáron.

Ezt biz jónak nem találom;

Hisz tudhatnád, hogy miatta,

Nem egy birkánk veszett kárba.

JANKÓ	Igaz, igaz, Mihá bátya,

De másképp lesz, majd meglátja.

MIHÁLY	A kis Böskét bár dicsérik,

Nem mind arany, ami fénylik.

Se nem álmos, se nem tunya;

Hanem bizony hegyes néha.

Csecse-becse, czifra ruha,

S még több ilyen rossz portéka

Túlságosan kedves neki.

(Böske kötényével arcát elfödi s Mihály vállaira borul.)

ANDRÁS	Majd ezentúl nem kedveli.

JANKÓ	De hát kendnek Mihá bátya,

Fogadnék, hogy nincs hibája?

BÖSKE	(Félre húzódik; de még egyre elfödi arcát.)

MIHÁLY	(Kis szünet után.)

Pásztortársim! pásztortársim!

Én is, én is bûnös vagyok;

Tinálatok sokkal nagyobb.

Mögöttem már száz esztendô,

S mindegyiknek sok az alja.

Azért voltam én az elsô,

Bûneit ki megsiratta.

ANDRÁS	Jó egy ember a mi bátyánk!

PALKÓ	Jobbat bizony nem találnánk!

JANKÓ	Megjavulunk mi is máma.

MIHÁLY	Adja Isten, hogy úgy legyen!

JANKÓ	Itt a kezem Mihá bátya.

(Kezet fognak.)

MIHÁLY	Most hát menjünk lábujjhegyen.

(Az istállóból hallik Mária éneke. A pásztorok álmélkodva figyelnek. Böske is nekividul.)

MÁRIA	Szerelmes magzatom,

Jaj de régen szánlak;

Hogy e nagy hidegben

Be nem takarhatlak.

Aludj kincsem, lelkem,

Aludj édes fiam!

Hogyha bölcsôm volna,

Abba fektetnélek;

És mint édes anya,

Szépen rengetnélek.

Aludj kincsem, lelkem,

Aludj édes fiam!

MIHÁLY	Ez a kisded édesanyja,

Édes fiát most altatja.

BÖSKE	De gyönyörû, kedves nóta!

PALKÓ	Csak tovább is tartott volna!

JANKÓ	Mihá bátya vezessen be!

MIHÁLY	Ejnye, most jut csak eszembe!

Egyre üres még a kezünk;

S üresen csak nem mehetünk.

(Böskéhez.) A kosárral hamar ide!

(Böske odaviszi.)

Ajándékát ki-ki vigye

A kezében.

(A pásztorok Mihály köré gyûlnek, s mindegyik kezébe veszi saját ajándékát. András a báránykát; Palkó a kanna mézet; Jankó tarisznyáját, benne pogácsával; Böske vajas és tejes bögrét. A kosarat félreteszik.)

MIHÁLY	Nosza mostan,

Utánam csak szépen sorban.

(Bevonulnak az istállóba; legelôl Mihály, utána a többi, az ajtóban alázatosan leveszik kalapjokat.)

MÁSODIK JELENET

(Az istálló belseje. Jászol; mellette ül Mária; körüle félkörben térdeplô angyalok. Szent József a háttérben. A jászol elôtt a pásztorok térdelnek áhítattal. A most következô hódolatot Mihály félsoronkint elôimádkozza; a többiek közösen utána mondják.)

MIHÁLY	Szerelmes Megváltónk, imádunk, imádunk;

Hatalmas kis gyermek, téged szívbôl áldunk.

Kinek megérkeztét oly nehezen vártuk,

Hozsanna! Hozsanna! Csakhogy köztünk látunk!

Soha nem szûnünk meg szívünkbôl szeretni,

És minden erônkbôl kedvedet keresni.

Ha miben eddiglen rosszul cselekedtünk,

Utáljuk, siratjuk, minden ilyes tettünk.

Bocsánatot kérünk, íme térden állva,

Kegyelmet remélünk, királyok királya.

Bûnnel készakarva immár meg nem bántunk,

Légy azért irgalmas, légy kegyes irántunk.

Téged is, Mária, szívünkbôl köszöntünk,

Angyalok karával üdvözlégy közöttünk.

Légy kegyes szószólónk, szent fiadra kérünk,

Most és kiváltképpen hogyha eljön végünk.

Végül Isten fia, arra is még kérünk:

Testtôl és ördögtôl legyen békességünk.

Mária-Józseffel, -- ha sírba tér testünk, --

Mennyben szemlélhessünk, vígan dicsérhessünk.

SZENT JÓZSEF	Elôttetek, íme az Isten báránya.

Irgalom, kegyelem, bôven vagyon nála.

Minden bûnötöket ô veszi magára,

Örök üdvötöknek ô lesz szintén ára.

(A pásztorok fölkelnek.)

MIHÁLY	Ó te József, mit gondoltál,

Hogy ily rongyos, szegény helyet

Választottál annak, aki

Teremté a földet, eget?

Mindeneknek földesura

Ökör, szamár között fekszik;

Barmok szája lehel rája,

Jaj szegényke így melegszik!

SZENT JÓZSEF	Megszállták a földházakat,

És a vendégfogadókat;

A gazdagot beeresztik,

A szegényre durván szólnak,

Mennynek-földnek Teremtôje

Istállóban ezért fekszik.

Mindeneknek földesurát

Barmok ezért melengetik.

MIHÁLY	(Máriához; vontatva, félre.)

Ó édes Szûz, százszor áldott!

MÁRIA	Jó emberek, mit kívántok?

MIHÁLY	Kit ma szültél, magzatodnak, --

Ki oly kicsiny, s mégis oly nagy, --

Szeretnénk mi kedveskedni

Némi csekély ajándékkal;

Arra kérünk, meg ne vessed.

MÁRIA	Aki, mint ti, érte él-hal,

Az soha sem ád keveset,

MIHÁLY	De a kevés silány is még!

MÁRIA	Kinccsel ér föl a kicsinység,

Ha a szívnek szeretete

Párosul az adománnyal.

MIHÁLY	Minden szavad telestele

Kegyességgel, nyájassággal.

Bátran lépünk azért ide,

A jászolhoz, -- a kicsike

Trónusához, -- s fölajánljuk

Amit szántunk.

PÁSZTOROK	Alig várjuk!

(A pásztorok egyenkint a jászol elé járulnak; térdelve fölajánlják az ajándékot, azután ismét fölállanak s József mellé sorakoznak.)

MIHÁLY	Ó felséges kis királyom,

Néked íme fölajánlom

Ezt a fényes, szép ezüstöt: (Mutatja.)

A legelsô koronámat.

Újdonat-új, s nincs ennél több,

Jobb helyen lesz tenálad.

Mert tudom, ha mégy az égbe,

Százszorosan fizetsz érte.

(A koronát a jászolba teszi s aztán fölkel s a háttérbe vonul.)

ANDRÁS	Betlehemi hercegecske!

Hoztam néked kis báránykát.

Gyönge most még, de ha látnád,

Hogyan játszik, szökdell egyre;

Milyen fürge, ugri-bugri,

Sose tudnál rája unni.

Máskülönben szelíd állat,

Jó lesz azért játszótársnak;

Esztendôre meg a bôre --

Egy kis téli bundácskának.

(Odatolja a jászol mellé; ha pedig a bárány eleven, akkor Szt. József megy érte s veszi magához.)

PALKÓ	Pogácsa van tarisznyámban,

Nem akadt más hamarjában,

Jó porhanyó, neked való,

Mert harapni gyönge vagy még.

Egy-két fánkot szintén adnék,

Csak maradj itt -- a farsangig.

(Lerakja pogácsáját s elmegy.)

JANKÓ	Kis babácska, hoztam néked

Egy tányérka édességet.

Hoztam egy kis kanna mézet;

Vedd szívesen szépen kérlek.

Máskor kozok, -- hisz van otthon, --

Diót s almát, olyan nagyot,

Amilyent még, -- bízvást mondom, --

Vén Heródes sohse kapott.

(Leteszi s megy.)

BÖSKE	Szép kis bimbó, égi kisded!

Tudnám, téged hogy mi illet:

Fényes úri palotácska,

Benne fûtött meleg kályha;

Kényes cifra nyoszolyácska,

Puha párna, lágy dunyhácska;

Arany pólya, bársony paplan,

Mindenféle szép ruhácska.

Ami finom, ami drága;... --

Ez illetne kis ártatlan.

Ó de bármint szeresselek,

Nem adhatok, nem én ilyet.

Vedd azért e vajat, tejet.

Szép kis bimbó, égi kisded!

(Leteszi s megy.)

MÁRIA	Szívességtek kifogyhatlan,

Szívemnek ma édes balzsam.

A Megváltó, ki itt pihen,

Megfizet majd mindent híven.

MIHÁLY	Van már nékünk busás bérünk!

Látjuk íme itt a mennyet.

Ennél többet, ennél szebbet,

Sohse várunk, sohse kérünk!

ANDRÁS	Sôt a mennyet, Boldogasszony,

Nemcsak látjuk; hanem, -- tudom, --

Benn is van már a szívünkben.

PALKÓ	Béke, öröm, mindenünnen!

JANKÓ	Bár csak ez az éjszaka

Mindörökké tartana!

(Angyalok és pásztorok együtt éneklik.)

Dicsôség! Dicsôség!

Mennyben az Istennek, stb.

(Úgymint az I.részben -- Ének után):

MIHÁLY	Ó kegyes Szûz! mégis engedd,

Hadd kérhessek egy kegyelmet.

Nem magamnak, másnak kérem,

Ne is vedd hát, oh rossz néven!

MÁRIA	Kérelmed csak jámbor lehet,

S azért kedves gyermekemnek.

MIHÁLY	Egy-két társunk van még otthon,

Nyavalyások ámde folyton.

Tamás nem lát, Mojzes siket,

Dina néma, Jakab sánta.

Gyógyítgattuk mindegyiket

Ahogy tudtuk; de hiába,

Csak kínlódnak a szegények;

Reménységünk semmivé lett!

MÁRIA	Jó az isten bízzunk benne!

Hozzátok csak ôket ide;

Hisz kunyhótok úgy sincs messze.

MIHÁLY	(pásztorokhoz) Nos cselédim, csak izibe,

Hozzátok a betegeket;

Olyan hamar, amint lehet.

PALKÓ	Haj! haj! haj!

Úgy repülünk mint a raj!

(Mihály marad, a többiek elmennek.)

MIHÁLY	Én meg addig, szép Szûz, áldott

Fiúcskádnak énekelek.

Szegény úgyis sokat szenved:

Könnytôl ázik, széltôl fázik;

Vigadjon most egy keveset.

Ide hát csak furulyácskám,

Hadd fújom a legszebb nótám!

(Egy ideig furulyáz; utána letérdel a jászol mellé s mondja):

Drága gyermek, most még egyet

Szép furulyám íme vegyed;

Neked adom, fölajánlom,

Én már többé nem használom.

Úgyis igen öreg vagyok,

Nem sokára meg is halok.

Ám te tudod, örvendezve

Szállok sírba, minden percbe!

Megváltómat mert láthattam,

Melengettem, ápolhattam;

Szent Fölségét imádhattam.

Orcácskáját csókolhattam.

(Leborul a jászolra. Rövid szünet. A pásztorok visszaérkeznek. András a bekötött szemû Tamással; Palkó Mojzessel, kinek fülei vannak lekötve; Jankó a mankós Jakabbal; Böske Dinával, ki kezeit szépen összeteszi, vállán ködmenke. Mihály a pásztorok bevonulása közben ismét a háttérbe vonul sz. József mellé. A betegek a jászol elé térdelnek; csak Jakab, a mankós marad állva. Mária is letérdel a jászol mellé s megszólal):

MÁRIA	Szép magzatom íme lássad

Kis szolgáid nyavalyásak.

Ám szeretnek, bíznak benned,

Szégyent azért nem vallhatnak,

Légy irgalmas édes magzat!

(Visszaül helyére.)

TAMÁS	(Kendôjét szemérôl lecsúsztatva fölugrik, s lelkendezve mondja)

Látok, látok! (Körültekint) Mindent látok!

A szememem nincs már hályog.

Ily szerencsét, óh nagy Isten,

Hogy megérjek, sohse hittem!

(A pásztorok közé vonul)

MOJZES	(Szintúgy.) Én meg hallok, a biz hallok;

Ó, Istenem milyen csoda;

Ezt az órát, ezt a napot,

Nem felejtem soha, soha!

(Félrevonul.)

JAKAB	Nem vagyok már én se sánta,

Szarvasnak sincs különb lába.

(Egyet ugrik.)

Félre innét, félre mankó

Dobd a tûzre, nesze Jankó.

(Neki adja.)

JANKÓ	A biz Jakab nem ártana,

Szörnyû hideg ez a tanya

(Félre vonulnak.)

DINA	(Fölkel.) Megoldódott íme nyelvem,

Nem vagyok már néma többé.

Én Megváltóm, én szerelmem,

Magasztallak mindörökké.

De mit adjak, szép kis magzat,

E nagy kegyért, mely engem ért?

Nesze, vedd a ködmenkémet,

(Leborítja a jászolra.)

Takarjad be testecskédet.

Dér ne érje, szél ne sértse,

Meg ne fázzál, szép virágszál.

ANDRÁS	Ím betellett; szemünk látja, --

Amit jósolt a próféta:

A vak jól lát, jár a sánta,

Hall a siket, szól a néma.

Mit jelent ez?... Tudjuk immár:

A Messiás, az új Király,

Itt van köztünk, itt imádjuk,

Többé tôle el sem válunk.

Alleluja! Alleluja!

MÁRIA	Örvendezni, vigadozni,

E szent napon oh ne késsék,

Kinek Isten megjelenté,

Szent fiának születését.

Így akarja, -- így szemléltem, --

Atya Fiú Szentlélek,

Mind a hármat egyszemélyben

Hálás szívvel dicsérjétek.

PÁSZTOROK	Alleluja! Alleluja!

ANDRÁS	Nosza, édes pásztortársak,

Hallassuk már énekünket.

Fújd föl Jankó bô dudádat,

Ne kíméljed a szufládat.

Palkó készítsd trombitádat,

Ma a jó kedv meg nem árthat.

Fogjad Böske s igazgassad

Citerádat; te meg Jakab,

Fújjad szépen furulyádat.

JAKAB	Fújni bizony, vígan fújnám,

Csak itt volna a furulyám!

ANDRÁS	Se baj, pajtás, ne sajnáljad,

Van itt egy a jászol mellett:

Kölcsön vesszük addig eztet.

(Fölveszi s odanyújtja Jakabnak.)

Ide mellém muzsikások,

Én vagyok most a prímástok.

(Köréje állnak.)

Rendben vagytok?

MUZSIKÁSOK	Rendben, rendben!

ANDRÁS	Figyeljetek jól a jelre:

Ha fejemmel biccentettem,

Mindeniktek akkor kezdje.

És harsogjon a trombita,

Zengjen vígan a citera.

Szóljon a síp, meg a duda,

Cifrázza ki a furulya.

Hadd örüljön, aki hallja.

Vigyázzatok! Nosza rajta!

(Nagyot biccent a fejével a muzsikások felé. -- Megszólal a muzsika. Ennek hangja mellett éneklik a nézôk és játszók, -- Mária és József kivételével, -- a ,,Pásztorok, pásztorok örvendezve, sietnek Jézushoz Betlehembe'' kezdetû éneket. Ének alatt az angyalok s a pásztorok közül: Tamás, Mojzes és Dina térdepelnek a jászol körül; a többiek állanak. Mária ülve marad. Az utolsó versszak kezdetén az egész csoportot bengáli fénnyel lehet megvilágítani. Az ének vége felé a függöny legördül.)

BÚCSÚSZÓ

Keresztelô Szent János

Véget ért a példa, véget ért a játék;

Kívánom szívembôl üdvötökre váljék.

Tanúi valátok: égnyílás, fölséges,

S angyali izenet miként mene véghez.

Azt is jól láttátok: jámbor pásztornépek

Dávid városába miként sietnétek,

Töredelmes szívvel miként hódolának,

S adtak ajándékot a kis Jézuskának.

Miként örvendeztek, miként vigadoztak,

Kegyelmet hogy nyertek magoknak, másoknak.

Mindezekben pedig példát adtak néktek,

Példát igen szépet, ezt ti kövessétek!

Ti is Jézuskának, mint ôk, hódolhattok.

Köztünk van ô most is, s várja hódolástok.

Adjatok szállást is szívetekben néki,

Hiszen, jól tudjátok, ingyen dehogy kéri!

Itt a földön lészen bôven békességtek,

Melyet múló kincsért el nem cserélnétek.

És a más világon, ez élet ha zárul,

Ô ád, -- úgy ígérte, -- szállást viszonzásul.

S ezen a szálláson, itt vár ám csak rátok

Dicsôség, boldogság, sohse hallott, látott!

Biz a szem nem látta, a fül nem hallotta,

Kik itt befogadják, mi vár ott azokra.

Ami kincse csak van, -- pedig van de sokja! --

Elétek kitárja, veletek megosztja

Az édes Megváltó, -- a kegyes, az áldott! --

Drága szent színét is örökké látjátok,

Szóval gyönyöröknek se vége, se hossza.

Vigadjatok azért s örvendjetek, nosza!

Legyen örömteljes a karácsony napja,

Édes boldogságát semmi ne zavarja.

Végül még kívánok sok ilyen szent estét,

S ezzel búcsút veszek, mondván: Dicsértessék

Az Úr Jézus Krisztus, s Mária, sz. Anyja,

Szent József azonképp, a nevelô atyja.

(A hallgatóság feleli: Mindörökké Ámen.)

VÉGE


A kis Jézus elsô gyôzelme

Írta: Smialy József

Szereplôk:

JÉZUS

MÁRIA

SZT. JÓZSEF

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

LUCIFER, fôördög

HERÓDES, Fôvezér	I.ôr.szolga,

JONATÁS, Lucius	fôpap

I.-III. ÖRDÖG

ÖREG PÁSZTOR

I.-III. PÁSZTOR

ANGYAL

FIATAL PÁSZTOR.

Angyalok, ördögök, katonák, udvari emberek stb.

ELÔKÉP

(Szín: a Pokol. Sötét a színpad, mikor a függönyt felhúzzák. Távoli tompa dörgés és villámlás, mind sûrûbben s mind gyakrabban. Nagy zajjal, villámlás és dörgés között bevonulnak az ördögök. A színpad félhomályban. Majd láthatóvá lesz a fekete trónus. Ördögök kicsik, nagyok.)

I. ÖRDÖG	Mi lesz ma itt? Minek rendelt ide ma minket a hatalmas Lucifer?

II. ÖRDÖG	Nem tudom, de olyan mérgesnek még csak akkor láttam, amikor letaszították onnan felülrôl.

ÖRDÖGÖK	(mind) Átok! Átok!

III. ÖRDÖG	Álljunk rendbe hamar, mert mindjárt itt lesz! A kénszag nagyon az orromban van. (elrendezkednek a trón körül)

(dörgés, villámlás, megjelenik Lucifer, az ördögök térdre hullanak)

LUCIFER	(fekete csuklyával, gôgös arccal felmegy a trónusra. Áll. A színpad világosabb lesz, a lámpák zöldes-kékes fényben égnek. Az ördögök felemelkednek.)

ÖRDÖGÖK	(kórusban) Átok! Átok! Üdvözlégy Lucifer! (dörgés, villámlás)

LUCIFER	(fejét fogja) Hah! Érzem inogni lábam alatt a trónt. Nem! Nem! Nem engedem! (csend, majd nyugodtabban) Hívattalak titeket, átkos angyalok, hogy trónusunkat még jobban megerôsítsük a földön. Ha eddig siralomvölggyé tettük a földet, bûnnel vetettük azt be, hogy bûn keljen ki belôle, most átokkal és vérrel fogjuk azt megöntözni.

ÖRDÖGÖK	(kórusban) Éljen! Éljen! Lucifer! (dörgés, villámlás)

LUCIFER	Már látom a csillagot felkelni. Itt a rég várt idô. Az emberiség megszabadul a mi uralmunktól. Jön az aki erôs és hatalmas. Amit eddig felépítettünk, ô lerombolja. Nem! Nem lehet! Neki meg kell halnia, hisz emberi testtel jön a földre. A Pokol minden erejét rászabadítom a földre, hogy az örömének gyászdallá változzon.

ÖRDÖGÖK	(karban) Gyûlölet, gyûlölet! (dörgés, villámlás)

LUCIFER	Igen! Gyûlölet! Hisz tudjátok jól, hogy elkövetkezett az idô. Pár nap és megdôl a mi birodalmunk, meginog a trón, amit bûnbôl és vérbôl raktunk össze. Megszületik az emberek Megváltója. De neki meg kell halnia! Ki vállalkozik e tettre?! (csend, az ördögök eltûnnek, csak egy marad Lucifer mellett.)

LUCIFER	(megvetéssel) Gyáva kuttyák! Nem mertek vállalkozni! Gyûlölöm ôket, mert szépségemre és hatalmamra emlékeztetnek. Gyûlölöm azt, aki ide taszított. (Odafordul az ottmaradotthoz). Ki vagy te? Gyûlölet fia?

FÔÖRDÖG	Nevem korommá égett a nagy égéskor. Angyal voltam veled együtt, együtt zengtük a teremtés hajnalán a szeráfok dalát, de elvakultam mint te és ide zuhantam, hogy dal helyett káromoljam ôt, szeretet helyett gyûlöljem. Rendelkezésedre állok. Gyûlöletemnél csak a tied nagyobb!

LUCIFER	(megelégedetten) Eredj a földre és akadályozd meg, hogy az emberek megszabaduljanak a mi uralmunk alól. A Megváltónak meg kell halnia.

FÔÖRDÖG	(meghajol) Egyetlen vágyam a bosszú!(el)

LUCIFER	Meglátjuk, ki kacag utoljára. De tudom, hogy a kacagás rémes lesz, mely belefagyasztja az öröméneket az emberek szívébe. Lucifer gyôzni fog!

I. FELVONÁS

1. JELENET

(Szín: Heródes trónterme, középen trónus)

FÔÖRDÖG	(királyi testôrruhában) Na végre, itt vagyok. De azt nem tudom még, hogy hogyan fogjak tervemhez? De úgy hallom, hogy jön valaki. Elbújok és várok, hátha hasznom lesz belôle. (elbújik egy oszlop mögé)

2. JELENET

(Jonatás zsidó és Lucius római származású testôrök jönnek vitatkozva)

LUCIUS	Már nekem akármit beszélsz barátom, de a ti Messiásotok csak álomkép.

JONATÁS	Álomkép? Amiért négyezer évig álmodott a nemzet? Ez sohase teljesednék be? Ez nem lehet. Hát akkor az Írások is hazugságok? Nem! Nem!

LUCIUS	De ha el is jönne az a ti Messiásotok, mit tehetne a nagy római birodalommal szemben? Hiszen ti olyan kevesen vagytok és Heródes is ellenetek van.

JONATÁS	Márpedig a Messiásnak karddal kell visszafoglalnia az országot és minden ellenségünk fölött diadalmaskodni fogunk! Izraelnek ismét naggyá kell lennie!

LUCIUS	Gyenge Messiás lesz az! (lemondólag int)

JONATÁS	(tûzzel) Mit?! Gyenge? Nekem akkor nem kell! Akkor inkább el se jöjjön! Várunk még négyezer évig, csak jöjjön az igazi, akit minden zsidószív epedve vár. Jer, megmutatom az írásokat, amelyek róla szólnak. (elmegy)

3. JELENET

FÔÖRDÖG	(elôjön, arcán sátáni vigyorgás) Megvan! Kész a tervem! Ah, itt jön Heródes, megyek eléje! (el)

4. JELENET

(Kint dobpergés, trombita zaj. Kinyílik az ajtó. Szolgák, udvaroncok rohannak elôre. Bevonul Heródes az udvarral. Heródes gôgösen a trónushoz megy, ott leül, az udvar körülötte helyezkedik el .)

FÔVEZÉR	(elôlép, mélyen meghajlik) Üdv neked, ó hatalmas Uralkodó Isten kegyelmébôl. Hálát adunk, hogy téged ó nagy Heródes a trónuson láthatunk!

TÖMEG	Üdv! Üdv! a nagy Heródesnek!

FÔVEZÉR	Nagy vagy, ó Heródes, nagyobb összes elôdeidnél, akit királyok jönnek megnézni és hódolatukat elôtted bemutatni. Most is éppen három király várakozik arra, hogy magas színed elé jussanak.

HERÓDES	Hol vannak e királyok?

FÔVEZÉR	A külsô városban várakoznak a szolgáikkal és szemkápráztató kincseikkel, amelyek azonban a te legkisebb gyöngyödet sem érik el ragyogásban.

HERÓDES	Honnan jönnek e királyok?

FÔVEZÉR	Messze napkeleten van hazájuk azt mondják.

HERÓDES	Közelebbi adatokat nem tudsz róluk?

FÔVEZÉR	Kegyelem felséges Heródes, többet nem tudok róluk!

HERÓDES	Küldj érettük, látni akarom ôket.

FÔVEZÉR	Parancsod, Uram, teljesítve van! (el)

5. JELENET

(kint zaj, összekötözött kezû szolgát löknek be az ôrök)

I. KATONA	(elôlép) Felséges Heródes! e szolgát magas színed elé küldte a palota hadnagya ítéletre.

HERÓDES	Mi vétekben találtátok?

I. KATONA	Nevedet kimondotta anélkül, hogy a felséges jelzôt hozzátette volna. (az udvar felzúg) Felségsértés! Felségsértés!

SZOLGA	(térdre esik) Kegyelem Uram, kegyelem!

HERÓDES	(mérgesen) Nem engedjük, hogy személyünket tiszteletlenség érje. Bûne miatt itt az udvar elôtt kiszúrjátok a szemét, hogy tanulja meg mindenki tisztelni a felséges Heródest!

SZOLGA	Kegyelem Uram, gyermekeim vannak!

HERÓDES	Nincs kegyelem! Rajta, hajtsátok végre az ítéletet. (a katonák készülôdni kezdenek)

HERÓDES	(hirtelen feláll) Vagy megálljatok. (Arcán kéjes gyönyör) Én fogom megszerezni magamnak a gyönyörûséget. (odamegy, kardjával kiszúrja a szolga szemét, az felordít rémesen, háttérben felkacag az ördög. Az udvar csendben sajnálkozik. Heródes visszamegy a trónra, a szolgát kiviszik)

6. JELENET

FÔVEZÉR	(megjelenik) Felséges Heródes, a királyok bebocsátást kérnek!

HERÓDES	Várom ôket!

7. JELENET

(Három király lassú, méltóságteljes lépéssel bejön. Heródes elôtt mélyen meghajolnak.)

GÁSPÁR	Felséges Heródes, messze útról jövünk, ahol a nap kél fel és ahol a kis patak is jóságról mesél. A régi könyveket forgatva vágy kélt a szívünkben Valaki után, aki több boldogságot hoz a szegény emberlakta földre. Úgy érezzük, hogy vágyaink beteljesednek e napokban.

HERÓDES	Érthetetlen elôttem beszéded, ó király! Hogyan találtatok éppen ide mihozzánk?

MENYHÉRT	Csillag vezetett e helyig s itt elvesztettük szemünk elôl, pedig hosszú vándorutunkban ha csüggedtünk is és reménytelenség fogott el, e csillag volt biztatónk és reményünk.

HERÓDES	Mi hát kívánságtok?!

BOLDIZSÁR	Ó, mondd meg nekünk felséges Heródes, hol vagyon, aki született a zsidók királya, mert láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk, hogy imádjuk ôt.

HERÓDES	(felordít és felugrik) A zsidók királya, kit kerestek? Én vagyok az és senki más.

BOLDIZSÁR	Csillapodj, ó nagy Heródes, mi nem téged keresünk. Az új királyt, aki most született...azt, aki után annyit sóhajtoztak a szívek!

HERÓDES	(magán kívül) Papok, írástudók! Ide! Ide! Elô a szent könyveket. Feleljetek meg e kérdésre. (papok könyvekkel elôjönnek)

FÔPAP	Íme uram , szent könyveinkben ezt mondja a próféta: ,,Te efratai Betlehem, kicsiny vagy ugyan Júda ezrei között, mégis tebelôled származik nekem, ki uralkodó legyen Izraelben''.

HERÓDES	Úgy? (félre) Ah, végem van! (odafordul a bölcsekhez) Jó királyok, menjetek tehát Betlehembe, kérdezôsködjetek szorgalmasan a gyermek felôl és ha megtaláljátok, jelentsétek nekem, hogy én is elmenvén imádjam ôt. (félre) Hah, rettegj gyermek!

(a királyok mély meghajlással)

GÁSPÁR	Szándékaidat Isten irányítsa Uram! (el)

8. JELENET

HERÓDES	Ti is el szemem elôl, egyedül akarok maradni. (az udvar el)

9. JELENET

HERÓDES	(magában) Új király? Hát nem volt elég a vér trónusom megszilárdításához. Az utolsó hazmoneusnak, Antigonusznak vére alig száradt meg kezemen, ismét vér? Igen, ha kell, follyon ismét vér! Izrael új királyának a vére! (körülnéz) Kit bízzak meg e munkával?

10. JELENET

FÔÖRDÖG	(megjelenik) Itt vagyok Uram!

HERÓDES	(visszaborzad) A szemed! Jaj, ne nézz rám! Ó képzelôdöm. Hallottad az elôbb kit kerestek a királyok?

FÔÖRDÖG	Igen Uram, itt voltam, mindent hallottam.

HERÓDES	Nos, akkor eredj s Izrael új királyának a fejével gyere vissza. (el)

11. JELENET

FÔÖRDÖG	(markát dörzsöli) Helyes, helyes, így akartam én. Éppen itt jön Jonatás, felhasználom.

12. JELENET

JONATÁS	(jön sietve s át akar haladni a termen, fôördög megragadja)

FÔÖRDÖG	Hohó! Barátocskám, hova ily sietve?

JONATÁS	Eressz! Azt sem tudom, mit csinálok. A hír a Messiásról egészen megzavart.

FÔÖRDÖG	(gúnyosan) Úgy látom, hogy te is jó vitéz vagy. Egy gyermek, aki Messiás? Haha! Jól néznek ki a zsidók, ha egy gyermektôl várják a római sas elpusztítását...Egy kicsi gyermektôl...hahaha!

JONATÁS	(kardjához kap) Ne gúnyolódj, mert kardomat megismered! Jól tudod, hogy nekem az ilyen Messiás nem kell.

FÔÖRDÖG	Nem kell?, de kell másnak. Látod, máris királyok mennek a hódolatára hahaha!

JONATÁS	(elszántan) Hát nem lesz kinek hódoljanak. Isten úgy segítsen!

FÔÖRDÖG	Úgy-úgy! Ezt már szeretem! Izraelnek szégyen lenne négyezer-éves várakozás után egy gyermekkel megelégedni.

JONATÁS	Megakadályozom e gyalázatot népemen! Megyek és megsemmisítem a királyt.

FÔÖRDÖG	Veled tartok! A gyermeknek pusztulnia kell! (el)

(függöny)

II. FELVONÁS

1. JELENET

(Szín: pásztorok tûz mellett melegednek)

FIATAL PÁSZTOR	Oszt régi ember kelmed is bátyám!

ÖREG PÁSZTOR	Régi bizony fiam. Sok juhnak nyírtam meg a gyapját.

II. PÁSZTOR	Úgy képzelem kegyelmedet bátyám, mint Ábrahám atyánkat, vagy egyet az ôsi pásztorok közül, amint legeltették a nyájat s közben várták a Messiást.

ÖREG PÁSZTOR	Messiás! (sóhajt) Ej, bár már itt lenne. Bizony fiam, rég várjuk mi már az idôk teljességét. Én talán meg sem érem!

III. PÁSZTOR	Pedig úgy beszélik, hogy a papok, akik ismerik az írásokat, éppen a mi idônkre teszik a Messiás eljövetelét.

IV. PÁSZTOR	Nézzétek, pásztortársak milyen nyugtalan ma a nyáj. Nem eszik semmit csak bámul az ég felé, mintha ezek is a Messiást várnák.

ÖREG PÁSZTOR	(hirtelen felugrik) Pásztortársaim, mit jelent az a fényesség ott fenn, mert én ilyet nem láttam, bár sok idôt számláltam! (ének?)

I. PÁSZTOR	Csodálatos éjszaka! Ni-ni, milyen tûzben ég a betlehemi puszta.

II. PÁSZTOR	Magam sem vagyok gyermek, mégsem láttam oly remek, tündöklô szép csillagot, mely itt is felettünk ragyog. (ének?)

(távol angyali ének: Dicsôség...békesség...fényesség...pásztorok ámulva néznek, angyal jelenik meg.)

2. JELENET

ANGYAL	Ne féljetek pásztorok, íme nagy örömet hirdetek nektek, ma született nektek az üdvözítô, ki az Úr Krisztus Dávid városában. És ez nektek a jel: találtok egy kisdedet pólyába takarva, jászolba fektetve...

(közben több angyal jön oda, az ének erôsebben hallatszik, amíg az angyalok átvonulnak a színpadon és eltûnnek.

ÖREG PÁSZTOR	(magához tér) Álom ez vagy valóság?!

I. PÁSZTOR	Nem álom ez bátyám, nézze csak a pusztát! Fényesség és angyalsereg. Istenem, de szép!

II. PÁSZTOR	Fel, tehát, menjünk és nézzük meg a csodát! (felkészülnek)

(kint ének: Fel nagy örömre ma született...Elmennek...)

3. JELENET

(Fiatal pásztorfiú futva jön) Megyek és jelenem a városban a történteket. (el)

4. JELENET

(Jönnek a bölcsek)

GÁSPÁR	Erre, erre testvérek, ott a csillag, ott ragyog. (Sietve el)

5. JELENET

(jön Jonatás és a fôördög)

FÔÖRDÖG	Utánuk! Most légy bátor Jonatás! (el) (függöny)

III. FELVONÁS

1. JELENET

(Szín: istálló, angyalok körben, Mária Jézus bölcsôje mellett Szt. Józseffel. Az angyalok énekelnek: Dicsôség...Jönnek a pásztorok ajándékokkal.)

ÖREG PÁSZTOR	(kicsi báránykával letérdel): Öreg vagyok már, de hálát adok a nagy Jávénak, hogy megengedte élnem e nagy percet. Most már meghalhatok. Elôbb átadom neked, ó gyermek, ez nagyszerû pásztornép hódolatát. Elsônek is a nép üdvözöl téged világ Megváltója. (pásztorok letérdelnek, angyalok éneklik: Mennybôl az angyal...)

(Megjelennek a bölcsek, utánuk Jonatás és a fôördög)

GÁSPÁR	(térdre esik.) Aranyat hoztam neked, ó rég várt Messiás. Szegényen jöttél közénk, hogy a te szegénységeddel gazdaggá tégy minket.

JONATÁS	(Dühösen magában) Nem kell! Nem kell!

MENYHÉRT	Íme a tömjén füstje, elismerjük Istenségedet. Hódolat neked, Istenember, Izrael Ura, Istene!

JONATÁS	Megölöm! Megölöm! (rohanni akar, de az ördög megragadja a karját)

FÔÖRDÖG	Várj még!

BOLDIZSÁR	Itt a szenvedés mirhája, Uram, kezemben. Te, aki nem hadvezérnek születtél, szenvedésed árán akarod visszafoglalni Izrael királyságát, fogadd hódolatunkat.

JONATÁS	(Elôlép sziszegve) Nem kell! Kardos Messiás kell. Vitéz király kell, nem szelíd gyermek. Pusztuljon az ilyen. (Felemeli a tôrt, az angyali kar megszólal csendesen: Nyugodj Kisded csendességben...)

JONATÁS	(Keze a levegôben fennmarad) A szeme! Jaj a nézését nem bírom. (elfordítja szemét és fejét) Eh! (angyalok halkan énekelnek) Nem! Nem! (elejti kezébôl a tôrt, odaborul a jászolhoz és hangosan felzokog. A kar tovább énekel, közben hallatszik a zokogás.)

FÔÖRDÖG	(Oldalt felordít:) Lucifer! elveszítettük a játékot! (el)

(Halkan énekelni kezdik: Dicsôség mennyben az Istennek...s aztán mind erôsebben s közben lassan leereszkedik a függöny.)

VÉGE


A világ karácsonya 1973-ban

Szereplôk:

KRÓNIKÁS

FÔANGYAL

MÁRIA

GÁBOR FÔANGYAL

JÓZSEF

VILÁGFI

I.-VI. ANGYAL

I.-III KISFIÚ

FÉRFI

I.,II. KISLEÁNY

KIS BETYÁR

FENYÔFA

GYERMEKEK

I.-III GYERMEK

PÁSZTOROK

KICSI PÁSZTOR

NAGY PÁSZTOR

ÖREG PÁSZTOR

FURULYÁS PÁSZTOR

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

1. KÉP

KAR	Bimm... bamm... bimm... bamm...

Lágyan szól a kis harang

Messzi száll a bûvös hang...

Ünnep van... Karácsony van...

KRÓNIKÁS	Karácsony van és fényesség

Elszállt a négyezres sötétség

Nagy volt Ádám s Éva vétke,

Még nagyobb Isten kegyelme.

KAR	Bimm... bamm... bimm... bamm...

Lágyan szól a kis harang

Messzi száll a bûvös hang (megáll)!

KRÓNIKÁS	Messzi száll az Isten hangja

Ôszülôket vidámítja

Lágyan szól az égi hang

Megnyílik rá minden hant.

Mert kígyó fejét összerontja

Egy asszonynak kis Magzatja.

KAR	Bimm... bamm... bimm... bamm...

Ave, ave Maria

Ave, ave Maria

Istenünknek szent Anyja!

KRÓNIKÁS	Hajnal hasad, gyorsan virrad (erôsödô fény)

Isten terve eget bonthat

Nagyobb csodát nem tehet

Teremté a szeplôtelent.

KAR	Ékes virágszál, kit szent Anna szült

Szép Szûz Mária, könyörögj értünk.

FÔANGYAL	Legyen áldott az Úr, a Végtelen

És a föld porából fakasztott liliom, Mária

A szép, a szent, a szeplôtelen.

KAR	A szeplô nélkül fogantatott Szûz.

2. KÉP. ANGYALI ÜDVÖZLET

MÁRIA	(Imazsámolyra térdelve, a szentírás elôtte kinyitva)

KAR	Elküldé az Úr angyalát... (Ébredj ember 2.sz.)

GÁBOR FÔANGYAL	(kezében fehér liliomot tart) Ne félj Mária, mert Istennél kegyelmet találtál. Íme méhedben fogant és fiat fogsz szülni és nevét Jézusnak hívod. Nagy lesz ô, a magasságbeli fia, és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	Miképpen lesz ez?

GÁBOR FÔANGYAL	A Szentlélek száll tereád és a magasságbeli kegyelme elborít téged és ezért a szent is ki tôled születik Isten fia lesz.

MÁRIA	Íme az Úrnak szolgáló leánya, legyen nékem a te igéd szerint. (Gábor angyal a liliomot átadja)

KAR	És az Ige testté lôn és miköztünk lakozék. (énekli:)

Mária kis hajlékában 8.10. versszak.

3. KÉP. SZÁLLÁST KERES A SZENT CSALÁD

(József és Mária szállást keresnek)

JÓZSEF	Rám bízta az Úr Jézust és Máriát.

Az Isten anyját s az Isten Fiát.

Én József az ács, szegény kézmûves

Kétezer éve szállást keresek

Kopogok szívek záros ajtaján

Karácsonyeste megnyitják talán.

De a legtöbb szív zsúfolt szüntelen

Mint valamikor régen Betlehem.

Nincs hely, hol nekünk szállást adjanak,

Az Isten fiát elveszi a fagy.

Hideg, közöny, világi érdekek

szórakozások, vágyak, versenyek

Bûnös mulatozások, véres háborúk,

Becsapják elôttünk mindig a kaput.

MÁRIA	Kétezer éve mégis zörgetünk,

Nyissatok lelket! Jó Isten velünk!

Karácsony estén, ködön, éjen át

Hozzuk nektek az Isten egyfiát.

Értetek jön, ó nyissatok szívet

Szegény hitetlen, modern emberek!

VILÁGFI	(nyakkendôvel, nagy hajjal, cigarettával, nagyképûen félretolja ôket)

Nincs hely, a világ fejlôdik, halad,

Fontos, hogy tele legyen a hasad!

Fontos, hogy legyen ruhád és legyen rádiód

Hûtôszekrényed, televíziód.

Luxuskocsi és egy kényelmes lakás

Benne jólét és sok szórakozás.

Menjetek innen a vallás lejárt

ne ámítsátok az újkor fiát! (kitaszigálja ôket!)

***

Meséknek vége! Itt a tudomány!

Nincs már titok, és nincsen több talány!

Mindent tudunk és mindent felfedezünk

Megyünk a Holdba s tovább is megyünk!

Nem halljátok zúgnak a tömegek

Nem karácsonyi jámbor ének ez!

TÖMEG	Ruhát adjatok...! Ruháát!! Kenyeeret!

FÉRFIKAR	Lakást!

NÔIKAR	Rádiót! televíziót, luxuskocsit és sok szórakozást!

FÉRFIKAR	Hírnevet!

NÔIKAR	Rangot! (a tömeg zúgása közben szép lassan megjelenik egy angyal a világfi mellett)

FÉRFIKAR	Vagyont!

TELJES KAR	Haladást!

I. ANGYAL	Mint embererdô úgy zúg a tömeg!

(kezével megérinti a világfi vállát)

De nem hallod, hogy sírnak a szívek,

Mint kis ágon susogó levél

Titkos sóhajuk az Istenig ér!

(hangok kavarogva):

NÔI HANG	Meghalt a fiam!

KISFIÚ	Meghalt az apám!

NÔI HANG	Hol van a férjem?

FÉRFI	Hol a feleségem?

ERÔS FÉRFI HANG	Megcsalt a világ. Jaj, hol a hitem? Így nem bírom tovább!

IFJÚ HANG	Hol az aranyos gyermekmese-kor?

Ifjúságomat megölte a bor!

Cigaretta, mámor és a bûn!

FÉRFI	Nincs tiszta lány, nincs tisztes feleség!

MÁS FÉRFI	Családi béke ugyan van-e még?

GYERMEKHANG	Elvált szülôk félárva gyermeke, elzüllöttem, nem hiszek semmiben.

NÔI HANG	Jaj, beteg vagyok, jön már a halál.

FÉRFI HANG	Rákos vagyok, mit ér a tudomány?

LEÁNYHANG	Szomorú vagyok, jaj, ki ad vigaszt?

IFJÚ HANG	Kétségbe estem, életet ki ad?

TELJES KAR	Mit ér ha száz mûhold is felrepül

ha lenn az ember kínban elmerül?

(kiabálás alatt megjelenik a második angyal is, oldalt csendesen megáll)

I. ANGYAL	(Világfit vállán megérinti)

Hallod-e világ hangos szelleme:

Így sír az embertömeg erdeje!

Eredj innen! A sok gôgös beszéd

Nem váltja meg a tenger szenvedést!

(A világfi elmegy s a második angyal beszél, megjelenik a harmadik is!)

II. ANGYAL	(összetett kézzel)

Jöjj el Megváltó! Hív a sok panasz!

Az emberszívnek úgy kell a vigasz!

A szenvedést nem veszi senki le,

A sok keresztet vedd magadra te!

III. ANGYAL	Karácsony estén szüless újra meg

Hogy legyen akit megfeszítsenek!

Kereszted fája fénysugárt lövell,

Négy ága öt világrészt átölel...

Tanítsd meg azt, ki téged még szeret

Felvállalni a nagy kereszteket.

Szenvedni szépen, békén, szótalan

Mosolyogni s meghalni boldogan!

(a színen félhomály, kar énekli: Jöjj el édes üdvözítônk! Az adventi koszorú négy gyertyája ég. Három kisfiú és két kisleány a színen)

KISLEÁNY	Eljön a kis Jézus és így szól hozzátok:

,,Jövök, hogy én is emberré legyek:

Szívetekben van egy kis helyetek?

Nem kérem én a kombinált szobát,

csupán a garázs egyik oldalát.

Színben, pajtában, kamra szögletén

Egy kicsi helyen jól megférek én!

KIS BETYÁR	Jaj kicsi Jézus, drága napsugár

elôdbe áll egy modern kis betyár!

Hogyha te akárhova bemehetsz:

Én kinyitom a huncut szívemet!

Nem szépítem, nem csûröm, csavarom,

Bizony igaz, én rossz vagyok nagyon!

De te a rosszakat is szereted,

Faragj belôlem jó kis gyereket!

II. KISFIÚ	Drága kis Jézus, én is itt vagyok:

És itt vannak mind velem a nagyok:

Édesapám s az én édesanyám,

A nagymamám is és a nagytatám!

A kis öcsém is, nézd mind itt vagyunk,

Mi neked szállást szívesen adunk!

III. KISFIÚ	Édes kis Jézus, ide bejöhetsz,

A mi falunkban sok ember szeret.

Mi nem vagyunk mind gôgös gazdagok:

Szürkén hordozzuk a mindennapot.

Munkások vagyunk, mint József az ács

Mi befogadjuk az Isten fiát!

I. KISLÁNY	Van sok asszony, sok édesanya,

Akinek sokszor könny az itala.

Kenyere bánat a sorsa nehéz

Kinyitja neked mind, mind a szívét.

II. KISLÁNY	Gyere kis Jézus, mi befogadunk

Jöjj el közénk és áldd meg a falunk

Áldd meg a sok ártatlan gyereket,

Hogy ne gyalázza meg a te nevedet!

GYERMEKKAR	Lelkünkben kész a jászol, lejöhetsz

befogad sok szív, mert nagyon szeret

Imánk a pólya, amely betakar

Téged az egyszerûség nem zavar.

Ó jöjj és áldd meg itt a híveket

de azokat is kik hitetlenek.

Hogy ezen a szép drága éjszakán

Hinni tudjon benned mindahány.

(A gyermekek eléneklik -- fenyôgallyas kis Jézuska!)

I. KISLÁNY	Jézuska így szól, mind figyeljetek:

Én földre hozom a szeretetet

szeressetek és boldogok legyetek

Ki áldozáskor magához veszen

Annak a szíve örök betlehem.

KAR	Ó gyönyörû szép...

4. KÉP. A FENYÔFA

KRÓNIKÁS	(Elmondja a két beteg gyermek történetét)

Két beteg gyermeket látogatott meg egyszer a kis Jézus. A kislány virágra vágyott, de a kis fiútestvére, aki szintén beteg volt, egy olyan zöld ágacskát kért, amely nem hervad el. A kis Jézus az erdôbe ment és kérdezte a fákat:

Ki jönne el két beteg gyermeket megvigasztalni? A fák egy ideig hallgattak, aztán az egyik mondta: Én szívesen elmennék, de a mókusnak akkor nincs hová mennie aludni. A másik azt felelte: Én sem mehetek, mert a madarak fészküket reám rakták. A harmadik méhekre és lepkékre hivatkozott, amelyek ôt nem engedték. Akkor szólalt meg a fenyô alázattal és szégyenkezve ajánlkozott. Mentegetôzött virágtalanságáért és szúrós leveleiért. A kis Jézus így szólt: Mivel ilyen jó a szíved, maradj télen-nyáron hervadhatatlan zöld. Ha a többiek leveleiket hullatják, a te leveleid ne hulljanak le soha. S hogy még szebb légy, angyalkák jönnek és feldíszítenek téged. És valóban angyalkák jöttek, díszeket raktak rá és aztán a kis szánkóban elvitték a két beteg gyermekhez, kiknek örömét le se lehetett írni.

Ez volt az elsô karácsonyfa a világon.

Hallgassuk meg, magát a karácsonyfát, milyen szent történetet mesél nekünk a mai szent estén:

1. SZÍN

FENYÔFA	(karácsonyfa feldíszítve és magasra téve. Elôtte fenyôfa ruhába öltözve egy fiú.) Jertek, jertek gyermekek, olyan szépet mesélek!

(ugrálva jönnek és félkörben felállnak)

GYERMEKEK	Mit mesélsz te szép fenyôfa, mondjad, mondjad, meghallgatlak!

FENYÔ	Nem mesét és mesécskét, hanem igaz történést

mondok én ma itt nektek, de csak úgy ha jók lesztek.

MIND	Jók leszünk, jók leszünk, Isten látja a lelkünk.

FENYÔ	Figyeljetek most jól rám, ha megrázom zöld subám

hull rólam sok mogyoró, kalács, cukor és dió!

MIND	Jaj de jó, jaj de jó, jó gyermekeknek való.

FENYÔ	Várjatok ti kis lurkók, beszédemben zavartok.

II. GYERMEK	Kezdjed, kezdjed egy kettôre

MIND	Mert mennünk kell szentmisére.

FENYÔ	Hát akkor csak figyeljetek:

Éjjel volt és hullt a hó, mellettem egy kis istálló.

Benne szamár, kecskeolló, úgy szuszogtak, mint egy fúvó.

Egyszer csak az istállóban, fényesség lett és rá nyomban

A kis Jézus megszületett, egész világ örvendezett.

MIND	A kis Jézus megszületett, egész világ örvendezett.

FENYÔ	Az elsô fácska én voltam, ki ablakhoz közel álltam

Oda bé-bé kukucskáltam, a fejemet is bedugtam.

Kis Jézust felköszöntöttem, karácsonyfa lett a nevem.

MIND	Üdvözlégy szép karácsonyfa, kisded Jézus szép zöld fája!

FENYÔ	Hogy azután mi történt, meglátjátok azt tüstént.

Rám szállt az ég csillaga, erdôt, mezôt beragyogva.

Ezért láttam a jászolban a kis Jézust pólyácskában.

Mellette volt édesanyja, boldogságos Szûz Mária.

És ott volt szent József maga, a kis Jézus nevelôatyja.

MIND	Jaj, de szép, jaj de való, szemet elkápráztató!

III. GYERMEK	Mondd el kérlek fenyôfácska, mi történt az istállóban?

FENYÔ	Ó be szép volt, amit láttam, mint kis boci úgy bámultam!

Sok-sok angyal rámszállott. Ágaimon csak hintázott.

Berepültek a pajtába, rendet csaptak hamarjában.

Egyik angyal söprögetett, a másik meg meszelgetett.

Port törölt a harmadik és így tovább mindenik!

Közbe-közbe még kijöttek s csodaszépen énekeltek.

2. SZÍN. ANGYALOK HÓDOLATA

KRÓNIKÁS	Történt pedig, hogy Augustus császár rendeletet adott ki, hogy megszámláljanak mindenkit az egész világon. Megindult mindenki, hogy beiratkozzék az ô szülôvárosába. Fölment tehát József is, Galileából, Názáret városából Júdeába, ahol Dávid városa Betlehem volt. Ô Dávid családjából és nemzetségébôl való volt. Vele jött jegyese Mária is, aki gyermeket várt. Miközben ott tartózkodtak, világra hozta gyermekét és pólyába takarva jászolba fektette. Máshol nem kaptak szállást, csak egy barlangistállóban.

ÉNEK	Csendes éj...

FÔANGYAL	Üdvözlégy Isten, világ királya, ki a bûnöktôl immár megváltja a szenvedôket, a búsulókat. Eljött a napja a régvárt Jónak.

I. ANGYAL	Szegényül jöttél e gazdag világra, hogy aki tudja, aki látja, érezze mindig, hogy nem öröm a kincs ha benne igaz szeretet nincs.

II. ANGYAL	Nem kaptál szállást, barlangba jöttél

Megváltó hajnal, innen köszöntél.

FÔANGYAL	Kicsi szolgáim repüljetek fel, az örömhírt ti vigyétek el: Énekeljetek az emberi nemnek, hogy itt van a napja a rég várt felkentnek.

3. SZÍN. PÁSZTOROK HÓDOLATA

FENYÔ	Hallgattam az angyali éneket s amint hátrafelé nézek

Hát a puszta olyan fényes, szinte-szinte ijedelmes.

Mindenfelé angyalének s a pásztorok is ébredeznek.

PÁSZTOROK	(Bevonulnak, botjukkal dobbantanak.)

MAGNÓ	Pásztorok örvendezve...

KICSI PÁSZTOR	Angyali seregek szép énekére, én is eljövék jászolod elébe Eljöttem és szívem neked átaladom, esedezem hozzád kisded én Jézusom.

NAGY PÁSZTOR	Pásztori kunyhóban szült az édesanyám

Pásztori módon nevelt az én apám.

Pásztori életem nem is cserélném fel

Augustus császárnak temérdek kincsével.

Csakhogy köszönthetlek téged Uram Jézus!

ÖREG PÁSZTOR	A kerek nagy pusztán száz esztendôt éltem

Amíg ilyen szép fehérre vénültem,

Családom, unokám rendre felneveltem

Azt hittem, nem élek szebbet életemben,

De a kegyes Isten módfelett megáldott

Megengedte látnom, ki minket megváltott.

Dicsérlek szívembôl, Uram, kisded Jézus.

FURULYÁS PÁSZTOR	Édes kicsi Jézus elhoztam néked azt, ami nekem a legkedvesebb; a furulyámat. Ha bánatom van, ha örülök, eldalolom az egész világnak, most neked adom, hogy ezután te vidámítsad az én életemet.

4. SZÍN. HÁROM KIRÁLY HÓDOLATA

KRÓNIKÁS	Mikor pedig megszületett Jézus a júdeai Betlehemben, Heródes király napjaiban, bölcsek jöttek napkeletrôl Jeruzsálembe mondván: Hol vagyon, aki született, a zsidók királya, mert láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk imádni ôt.

KAR	Az Isteni gyermeket...

GÁSPÁR	Messzi országból jöttem, göröngyös veszélyes utakon, de mindig reméltem, hogy eljutok hozzád királyok királya. Fogadd ajándékomat.

MENYHÉRT	A világ titkait figyelem, a tudomány sok titok fényét láttatja. Így találtam rád, hatalmas Isten. Napnak Földnek, csillagoknak Ura, fogadd hitem ajándékát.

BOLDIZSÁR	Uram, szereteted biztatott, hogy jöjjek hozzád.

Te minden emberért születtél a földre: akár fehérbôrû, akár sárga, akár néger. Fogadd szeretetem hódolatát, tied akarok lenni.

KAR	Hit, remény és szeretet...

KRÓNIKÁS	Templomok, oltárok épülnek öt világrészen és napkelettôl napnyugatig templomaink oltárán mindennap megújul a karácsony csodája. A Betlehemi Kisded, mint örök szeretet köztünk marad, hogy mindig megtaláljuk ôt, aki az út, az igazság és az élet. (eközben Mária a jászolt elôbbre helyezi. Két kis angyal gyertyával mellé áll)

KAR	Az Ige megtestesült...

I. ANGYAL	A Betlehemi éjszakába én vezetlek el

És megtanítlak arra, amit az angyal énekel

Én karodba adhatom az édes kisdedet

És megtanítlak szeretni jóságos Istened.

Én meggyôzlek, hogy tûrni kell s szenvedni s bízni itt

Mert a legjobb vigasztaló az embernek a hit.

II. ANGYAL	(Remény) A szíveteket súlyos csapás éri

ha nem tudtok mosolyogva nézni,

Hogyha gyötör betegség vagy bánat

Vajha tépnek szívszaggató vágyak

Ne legyetek keserûek érte, nézzetek a betlehemi éjbe.

Megenyhül a lelketek nagy gondja attól ki a világ terhét hordja.

S ha szívetek örökzöld reményben

Bízni kezd a boldogabb életben.

III. ANGYAL	(szeretet) Egy érték van a földön mi örök

Jóság, melegség minden nép között.

Az emberszívnek ez jelent vigaszt

A fagyos földre ez derít tavaszt.

Gyöngéd, akár egy könnyû lehelet, de legyôzni sohasem lehet.

Legdrágább kincs a földön idelenn és nem szûnik meg soha, sohasem

Keressétek e kincset emberek! E kincs az örök, tiszta szeretet!

IV. ANGYAL	(Boldogság) A boldogság napkeleti álom.

S úgy keresik ezen a világon.

Úgy keresik, de meg nem találják

Pedig olyan erôsen akarják.

De ha te is boldog akarsz lenni:

Megtanítalak, hogy kell megszerezni:

Nem kell egyéb, csak magadat feledd el

s érdektelen tiszta szeretettel

járd az utad, amint Isten adta.

Ebben van a boldogságnak titka!

V. ANGYAL	(Öröm) Az öröm a léleknek virága

Fáradt lelkek édes megnyugvása.

Szétragyog, mint tavaszi nap fénye

S derût hint az emberek szívébe.

Annyi bánat a lelkünkre rontott

Kétség, baj és mindennapi gondok.

A lelkünk a jajba belefáradt

Fásultak a mosolyszínû vágyak.

Mégis most a karácsonyi csendben

De jó volna elfeledni mindent

S alázattal a kis Jézust kérnünk,

Derítse fel a mi fáradt lelkünk!

VI. ANGYAL	(Béke) Sok gond, baj van az egész világon

Bizalmatlanság majd minden családon.

Nyugtalanság a lelkeknek mélyén

Szenvedésbôl, betegségbôl szólunk

Kis Jézuska, emlékezzél rólunk!

Nézz le ránk is szent karácsony éjjel

Az egész nagy világnak ma jöjjön el a béke!

KAR	Dicsôség mennyben az Istennek, békesség földön az embernek!

VÉGE


Ezen a szent éjszakán...

Szereplôk:

ANNA

MÁRIA

GÁBOR

FÔANGYAL

SZT. JÓZSEF

I.-III. ASSZONY

ERZSÉBET

ROKON

I.-V. ANGYAL

I.- III. PÁSZTOR

BOJTÁR

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

KISFIÚ

KISLÁNY.

I. JELENET

ÉNEK	SZ V. U. 2. sz. (ezalatt bejön Anna és Mária)

MÁRIA	Drága Jó anyám, te arra tanítottál, hogy szeressem az Istent. Taníts engem ismét, beszélj újra Istenünkrôl.

ANNA	Leányom, azért kell Istent teljes szívünkbôl szeretnünk, mert ô is nagyon szeret minket. Sokan nem is gondolnak rá. Parancsait nem tartják meg, sôt, sokan káromolják is ôt.

MÁRIA	Miért is vannak ilyen rossz emberek?!

ANNA	Isten ellensége, a Sátán csábítja bûnre az embereket. Ádámot és Évát is a Sátán vette rá az engedetlenségre, hogy bezáruljon a menny kapuja.

MÁRIA	Mikor nyílik meg a mennyország kapuja?

ANNA	Ha eljön a Megváltó, akirôl a próféták jövendöltek, hogy ô az Isten Fia.

MÁRIA	Ó bárcsak eljönne már, hogy minél többen jussanak a mennybe!

ANNA	Leányom, a próféták jövendölése szerint az idô betelt. Hamarosan megjelenik közöttünk az Isten Fia. A templomban már sok jó ember várja eljövetelét.

MÁRIA	Úgy örülök szavaidnak, talán én is láthatom majd ôt?

ANNA	Ha imádkozol ezért, még teljesülhet a vágyad!

MÁRIA	Ma egész nap ezért imádkozom.

ANNA	Imádkozz leányom mindig, az legyen az elsô. (Mária letérdel, Anna elmegy)

II. JELENET. ANGYALI ÜDVÖZLET.

(Ének SzV.U.1. szakasz végén Gábor bejön és megáll. Mária térdel, imádkozik)

GÁBOR	Üdvözlégy Mária, kegyelemmel teljes! (meghajol) Áldott vagy te az asszonyok között. (Mária rémülten néz, Gábor közelebb lép)

Ne félj Mária, kedves vagy Istennek. Fiad fog születni, akit Jézusnak nevezel majd.

MÁRIA	Fiam, hiszen még férjhez sem mentem. Miképpen lesz ez?

GÁBOR	A Szentlélek ereje száll rád, ezért a szent, aki neked születik, Isten Fia lesz, Országának nem lesz vége.

MÁRIA	(fejét lehajtva) Az Úr szolgáló leánya vagyok, legyen úgy ahogy akarod. (Gábor, Mária el.)

III. JELENET. MÁRIA ERZSÉBETNÉL.

ÉNEK	185. (színen néhány szék)

ERZSÉBET	(bejön az asszonyokkal, leül) Úgy örülök, hogy eljöttetek hozzám. Jólesik elmondani szívem boldogságát. Milyen csodálatos mindaz, ami velem történt. Hányszor kértem az Urat, és lám most teljesedik a vágyam! Úgy érzem, nagyon közel van hozzám az Úr!

I. ASSZONY	Valójában mindenki csodálkozik ezen a dolgon, ami akkor történt Zakariással a templomban, csak azt jelenti, hogy elérkezett a Megváltó.

II. ASSZONY	Az öreg Simeon is azt mondja, hogy ô biztos abban, hogy meglátja a Megváltót.

III. ASSZONY	Pedig milyen öreg már, de azért mindig ott van a templomban, hátha éppen akkor jön a Megváltó.

II. ASSZONY	Ó, nemcsak ô várja ott sokat... Hányan várják a Megváltót napról-napra. Még az írástudók és farizeusok is errôl beszélnek titokban.

III. ASSZONY	Persze, hogy titokban! Hiszen ha Heródes megtudná...

I. ASSZONY	Én csak azt nem tudom, hogy milyen lesz a Megváltó. Nem tudom hogyan ismerjük fel, hogy ô az...

ERZSÉBET	Akik tiszta szívvel várják, azoknak maga Isten ad jelet, hogy rá ismerjenek. Valahogy úgy érzem, hogy meg fogom látni én is. Napok óta mindig csak erre gondolok, néha mintha látnám is, hogy jön. Egy asszonyt látok gyermekkel a kezében és a gyermek felém tartja a kezét. Vagy talán csalódás az egész. Ha lezárom a szemem, újra csak látom. (becsukja a szemét) Mintha egészen közel lenne...És egyre csak jön, jönne...

I. ASSZONY	(kinéz) Valaki tényleg jön!

II. ASSZONY	Hiszen ez Mária, a rokonod Názáretbôl.

ERZSÉBET	(meglátva Máriát felugrik a helyérôl, az asszonyok is lassan felállnak. Ô az, ô az akit láttam, a Megváltó anyja. (megöleli Máriát) Áldott vagy te az asszonyok között... Boldog vagy Mária, mert beteljesedett mindaz, amit az Isten üzent neked!

I. ASSZONY	Ki hitte volna mindazt, amit most láttunk és hallottunk.

II. ASSZONY	A mi Urunk anyja jön hozzánk!

MÁRIA	Magasztalja lelkem az én Uramat, örvendezve élek szárnyai alatt. Szolgálója lettem, lepillantott rám, alázattal zengi dicséretét szám.

ERZSÉBET	Jöjj Mária és mondj el mindent, ami veled történt... (elmennek)

ÉNEK	11sz.

IV. JELENET. SZÁLLÁSKERESÉS.

MAGNÓ	Mária hamarosan hazatért Názáretbe. Augustus császár rendeletet hirdetett ki, hogy számlálják össze az egész birodalmát. Mindenki elment a saját városába, hogy feljegyeztesse magát. József Dávid házából és nemzetségébôl származott. Elment tehát Názáretbôl Dávid városába, Betlehembe. Miközben ott tartózkodott, elérkezett Mária napja. Világra hozta szt. Fiát. Pólyába takarta és jászolba fektette egy istállóban, mert nem kaptak helyet a városban.

(függöny felgördül. Mária, József jönnek, közben hallatszik a MAGNÓ:)

Szállást keres a Szent család, de nincs senki, aki helyet ád.

Nincs aki befogadja ôt, ki égnek s földnek Ura!

MÁRIA	Égi Atyám, Úristen, ne engedd, hogy hidegben

Téli fagyban s ég alatt szülessék meg szent Fiad!

JÓZSEF	Imádkozz csak Mária, nézd rokonom nagy háza

Talán ô csak beenged, vagy ha ô nem...úgy félek...

MÁRIA	Kopogtass be ajtaján, mint az égnek kapuján

JÓZSEF	Elôbb nyílik meg az ég, ott fenn van a kedvesség!

De az ajtót megrázom, (zörget) áldás, béke e házon!

Betlehem jó embere, beengedsz-e éjjelre.

ROKON	Ki rázza a kilincset, micsoda vad idegen?

JÓZSEF	Nem idegen, rokonság, Názáreti József, az ács!

ROKON	Nem tudom már kinyitni. Hagyjál minket aludni!

Mind felébred gyermekem...menj el innét idegen!

JÓZSEF	De hideg az éjszaka, feleségem megfázna...

ROKON	Vendéglôben van sok hely!

JÓZSEF	Onnan jöttünk épp mostan!

ROKON	Ne vitatkozz énvelem, takarodj el idegen!

MÁRIA	József hagyd ott, jer menjünk, velünk lesz majd Istenünk!

JÓZSEF	(sóhajt) De keserû éjszaka, hová menjünk Mária!?

MÁRIA	Csak volna kis friss szalma...

JÓZSEF	Igazad van Mária, most már tudom, hol lesz jó

Nem messze egy istálló.

MÁRIA	(riadtan) És ha ott a sok birka, ott szülessék Jézuska?!

JÓZSEF	Szegény pásztor, jó népség, voltam én ott már vendég!

Igaz barlang az a hely, és tele sok üreggel...

Találunk majd egy sarkot, berendezünk mindent ott.

Kisöpörjük tisztára, megágyazunk szalmára...

Úgy várjuk az ég Urát, Karácsony kis Jézusát.

MÁRIA	Jól van József, gyerünk hát, készítsük el kis ágyát.(elmennek)

ÉNEK	194.(ének alatt elkészítik a pásztortüzet. Három pásztor mellé fekszik)

V. JELENET. PÁSZTOROK.

MAGNÓ	Ezen a szent éjszakán Betlehemnek pusztáján

Jó pásztorok virrasztanak, nyájuk mellett imádkoznak.

I. PÁSZTOR	Jóságos szent Istenünk, ô Megváltót küld nekünk.

II. PÁSZTOR	Bizony most már jó volna, ha jönne az ég Ura !

Az emberek gonoszak, csalnak, lopnak, hazudnak !

BOJTÁR	Hallottátok a sok jöttment idegent ?

Betlehemben lop birkát, tyúkot, tojást meg búzát !

I. PÁSZTOR	Sosem volt ily gonosz világ, itt van minden rosszaság !

Bárcsak jönne már nekünk üdvözítô Istenünk.

II. PÁSZTOR	De gyönyörû éjszaka, nézd micsoda nagy csillag az!

Ott az égen hogy ballag, jaj, de fényes idelent, vajon ez most mit jelent?

(belép III., IV., V. angyal )

III. ANGYAL	Ne féljetek, nagy örömet hirdetek nektek és az egész népnek.

IV. ANGYAL	Ma született az Üdvözítô Dávid városában, ô a Messiás és az Úr...

V. ANGYAL	Ez a jel: kisdedet találtok pólyába takarva és jászolba fektetve.

ÉNEK	Dicsôség...(angyalok el)

I. PÁSZTOR	Mit láttatok pásztorok?

II. PÁSZTOR	Ének szóból értém meg: Messiásunk született

Keressük a gyermeket, kit jászolba fektettek.

BOJTÁR	Nosza rajta szaporán, keressük hát jó korán.

I. PÁSZTOR	Üres kézzel ne menjünk, ajándékot is vigyünk!

BOJTÁR	Nekem van kis sajtocskám

I. PÁSZTOR	Nekem meg egy báránykám

II. PÁSZTOR	Én meg viszek kenyeret és hozzá a szívemet!

BOJTÁR	Furulyámat is fogom, hogy kacagjon, ha fúvom!

I. PÁSZTOR	No csak lassan te gyermek, mi lesz hát a többivel.

(tüzet felfújja)

BOJTÁR	Mint a szélvész úgy futok, a többit is majd hívom. (elszalad)

ÉNEK	32 (két pásztor a helyére megy, többi is megérkezik, letelepednek a tûz köré)

VI. JELENET. PÁSZTOROK II.

I. PÁSZTOR	Nincs igazad, azt hiszem, a Messiás nem gyermek!

Férfi lesz a javából, a mennyei hazából.

Tüzes felhôn csak leszáll, s ô lesz majd az új király.

II. PÁSZTOR	Lásd az írás azt mondja, hogy lészen édesanyja.

Akkor pedig gyermek lesz, rózsaajkú szép kisded.

I. PÁSZTOR	De kastélyban születik, selymes ágyba fektetik.

III. PÁSZTOR	Hagyjátok már a vitát, királyt, kastélyt, harsonát!

Ha eljön a Messiás, úgy sem gondol mireánk.

Inkább lassan készüljünk, ideje, hogy felkeljünk.

II. PÁSZTOR	(kinéz) Nézzétek csak ki jön itt, rossz hírt hozhat vagy jó hírt?!

I. PÁSZTOR	Talán farkas tört rájuk...szerte széledt a nyájuk?!

II. PÁSZTOR	Ugyan dehogy, nem farkas, hisz a többi ott maradt.

BOJTÁR	(az utolsó szavaknál beszalad) Nem maradt ott biz egy sem.

Elindultak szép rendben.

III. PÁSZTOR	Mi dolog az te gyerek, egy kettô, de ki vele.

Pásztorember a botját, nem hagyja el sem nyáját.

BOJTÁR	Hát a nyájaddal nincsen baj, vigyáz rájuk sok angyal.

II. PÁSZTOR	Beszélj, beszélj mi történt, szavaid biz nem értém.

BOJTÁR	Egyszerre csak nagy fényt láttam, felugrottam, úgy ámultam.

I. PÁSZTOR	Hol láttátok azt a nagy fényt?

BOJTÁR	Hogy hol láttuk? Hát az égen!

Sok angyal jött szépen rendben.

III. PÁSZTOR	Félrebeszélsz te gyermek, hiányzik a kereked!

BOJTÁR	Igenis angyalok jöttek és énekeltek.

Azt mondták, hogy megszületett a Megváltó Betlehemben.

Mondták, hogy menjünk és keressük meg.

III. PÁSZTOR	Megszületett Betlehemben?

II. PÁSZTOR	Ugye mondtam, te hitetlen?

BOJTÁR	Azért jöttem, hogy induljatok, lássátok meg ti magatok.

I. PÁSZTOR	Nosza rajta ne késsünk, Messiáshoz siessünk.

III. PÁSZTOR	Megyek én is várjatok, engem is hív, látjátok.

Boldog szívvel sietek, hitetlen már nem leszek.

ÉNEK	Pásztorok keljünk fel.

VII. JELENET

(Szín: Mária, József a jászol mellett. Pásztorok, angyalok is ott állnak.)

I. PÁSZTOR	(letérdel) Kisded Jézus eljöttünk, jászolodnál köszöntünk.

Tárd ki felénk két kezed, fordítsd reánk két szemed.

II. PÁSZTOR	Királyt vártunk kastélyban, s közénk jöttél barlangban.

Kicsi jászlod de durva, selyem helyett csak szalma.

Mégis hiszem, Isten vagy, bízom benned, szavad nagy.

Szeretettel fogadlak (letérdel), Isten Fia imádlak.

III. PÁSZTOR	Égi kisded, szegény vagyok, de hozom

Legkedvesebb báránykám (letérdel), fogadd el hát Jézuskám.

BOJTÁR	Én meg adok friss sajtot, szépen kérlek, ne hagyd ott.

Szeress engem Jézuskám, jobban mint a sajtocskám (letérdel)

II. PÁSZTOR	Kérlek égi kisdedem, tôlem is vedd kedvesen

Szívem téged úgy szeret, mint én ezt a kenyeret.

III. PÁSZTOR	Szegény pásztor jómagam, utoljára maradtam

Üres kézzel állok itt, de szívemben ég a hit.

Nem bíztam, hogy gondolsz rám, ezen a szent éjszakán.

De fogadom, hû leszek, mindig nagyon szeretlek.

(függöny)

MAGNÓ	Karácsonynak éjszakáján nagy fényesség ragyogott fel Betlehemben. Messze látszott ez a fény, mint ezüstös csillag, hogy hírül adja minden népnek, megszületett a Megváltó, az Isten Fia. És a fényre elindultak napkeletrôl messze útra, kis Jézus imádására a napkeleti bölcsek. A pásztorok után a kisdednek ôk hódoltak.

(három király jön be)

GÁSPÁR	Messzi földrôl indultunk, három király mi vagyunk.

Csillag támadt keleten, ragyogott szép fényesen.

Mindjárt tudtuk mit jelent, Messiásunk született.(letérdel)

Ajándékom színarany, neked hozom én Uram!

Gáspár király a nevem, te vagy nékem mindenem!

MENYHÉRT	Ó szépséges szép kisded, milyen gyönge kis kezed!

Mégis tudom, erôd nagy, mindenható Isten vagy!(letérdel)

Leborulva áldalak, Isten Fia, imádlak.

Cserébe a mennyekért, tömjént hoztam én Menyhért.

BOLDIZSÁR	Jaj de nagyon sajnállak, hogy e helyen talállak.

Palotából barlang lett, pedig téged több illet.(letérdel)

Lengjen körül illatár, melyet hozott Boldizsár.

VIII. JELENET. GYERMEKEK HÓDOLATA

(Egy angyal a gyermekeket is odavezeti, közben mondja:)

ANGYAL	Jöjjetek hát gyermekek, mondjátok el Jézuskának, mennyire vártátok. Köszönjétek meg a sok szép ajándékot.

FIÚ	Szent karácsony éjjel Jézus született

Kicsiny jászolához jöjjetek el gyermekek

Mondjunk néki az angyallal szép dicséretet.

Mondjunk glóriát, sok álleluját!

LEÁNY	Édes Jézus, nézd mennyire vártunk

Szép karácsonyfádat gyújtsd meg újra nálunk.

Összetett kezekkel, térden állva kérünk

Szent karácsony éjszakáján légy a mi vendégünk.

ÉNEK	Fenyôgallyas kis Jézuska...

VÉGE


Betlehemi asszonyok

Szereplôk:

SZÛZ MÁRIA

SZT. JÓZSEF

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

ZSUZSI

REBEKA

ÖRZSE

NANICA

SÁRIKA

ABIGAIL

DEBORACH

RÁCHEL

JEZABEL

ANNA, jeruzsálemi özvegy

szolgáló, angyalok, szolgák

ELSÔ FELVONÁS

Színhely: szabadtér egy pásztorkunyhó elôtt.

ELSÔ JELENET

(Éjjel. Örzse a kunyhó elôtt áll, kosárral a kezében)

ÖRZSE	(kopogtat az ablakon) Zsuzsi néni, Zsuzsi néni! (kisvártatva ismét) Zsuzsi néni!

ZSUZSI	(belülrôl) Ki az?

ÖRZSE	Én vagyok, a Jakabék Örzséje!

ZSUZSI	Mi a baj?

ÖRZSE	Azt izeni a Mihály bátya, hogy küldje el Nanicát a betlehemi istállóba.

ZSUZSI	Mit csinálna ott ilyen késô éjszakán?

ÖRZSE	Azt izente Mihály bátyja, megszületett a Messiás. Annak vigyünk egy kis ajándékot, de hamar ám!

ZSUZSI	(kinyitja az ablakot) Megszületett a Messiás?

ÖRZSE	Meg ám!

ZSUZSI	A betlehemi istállóban?

ÖRZSE	Ott hát! Éppen most hozta a Palkó gyerek az üzenetet.

ZSUZSI	Hol a Palkó?

ÖRZSE	Most keltegeti Sárikát, meg a Rebeka nénit, hogy ezek is vigyenek ajándékot.

NANICA	(jön ki a kunyhóból) Mi van a kosaradban?

ÖRZSE	Egy kis vajat, tejet, mézet szedtem hamarosan össze. Te is keríts hamarjában valamit elô.

NANICA	(az ablak felé) Édesanyám, mit vigyek a Messiásnak?

ZSUZSI	Jaj, nem is tudom, hogy mit adhatnánk neki.

ÖRZSE	Azt mondta Palkó, hogy igen szegényes a nyugvóhelye. Jó volna, ha egy kis meleg ruhát is vinnénk neki.

ZSUZSI	Gyere hát Nanica, szedjünk hát egy kis ruhát össze.(Nanica el)

MÁSODIK JELENET

(Rebeka, Sárika jönnek. Rebeka fején véka, Sári batyut visz)

ÖRZSE	Már itt vagytok? Hát a Palkó hová lett?

REBEKA	Azt mondta, megviszi a hírt a többi pásztoroknak is. Menjünk csak magunk Betlehembe.

SÁRIKA	Azt is mondta, hogy ne féljünk, ha egyszer künn leszünk a legelôn, olyan világosságot látunk, mintha nappal volna.

ÖRZSE	(Sárikához) Mi van a keszkenôdben?

SÁRIKA	Hát egy kis gyümölcs. Alma, füge, dió. Az egész házban nem találtam egyebet.

ÖRZSE	Hát maga, Rebeka néni mit hozott a vékában?

REBEKA	A múlt szombatról maradt egy kis bárányhúsunk meg egy kis kalácsunk, ezt viszem a Messiás édesanyjának.

ÖRZSE	Ejnye, a Palkó nekem nem is szólt a Messiás édesanyjáról.

REBEKA	Azt mondja, hogy olyan szelíd szép teremtést a föld még nem hordott a hátán.

ÖRZSE	Ó már csak egyszer megláthatnám!

NANICA	(jön ki batyuval) No, hát én is készen vagyok!

REBEKA	Akkor hát menjünk szaporán.(el mind)

ZSUZSI	(az ablakból utánuk néz) Ó én szegény Lázár, mért nem mehetek én is veletek?

Függöny

HARMADIK JELENET

Színhely az elôbbi. Nappal. Rebeka, Örzse, Sárika, Nanica, Zsuzsi néni körül ülnek

ZSUZSI	Istenem, immár 13 napja, hogy a Messiás itt van közöttünk, és én még most sem láttam.

ÖRZSE	Ne búsuljon Zsuzsi néni, ha jobban nem lesz, odavisszük mi a kis Jézushoz. Akkor aztán lát majd csodát.

ZSUZSI	Milyen csodát?

ÖRZSE	Hát ez a csúnya köszvényem (a mankókra mutat) úgy elmúlik, mintha sosem lett volna.

ZSUZSI	Ó, édes lányom, én nem érdemlek ilyen csodát. Megelégszem én azzal is, ha látják szemeim a Messiást.

REBEKA	(Betlehem felé néz) Micsoda fényesség ez?

NANICA	Ni, egy nagy csillag van az égen.

SÁRIKA	Éppen a betlehemi istálló fölött.

NEGYEDIK JELENET

(Gáspár, Menyhért, Boldizsár közelednek egy-egy szolga kíséretében)

GÁSPÁR	Békesség veletek!

ZSUZSI	Békesség veletek! (Zsuzsi kivételével mind felállnak)

GÁSPÁR	Jó asszonyok!... A zsidók újszülött királyának csillaga ide vezérelt bennünket. Nem mondhatnátok meg, hol akadunk rája?

REBEKA	Hogy szómmal ne vétsek, kinek tiszteljük az urakat?

GÁSPÁR	Mi napkeleti királyok vagyunk és azért jöttünk ide, hogy az új királyt imádjuk és neki ajándékainkkal kedveskedjünk.

REBEKA	Akkor hát fölséges királyok, csak menjetek abba az istállóba, ahol az a nagy csillag ragyog. Ott megtaláljátok a mi Messiásunkat.

MENYHÉRT	(Csodálkozva) Istállóban?... A Messiást?...

REBEKA	Úgy bizony fölséges királyok. Maga az Úr angyala hirdette a pásztoroknak, a mi embereinknek és magunk szemeivel is láttuk.

BOLDIZSÁR	(Szigorúan) Asszonyok, vagy tudatlanok, vagy ámítók vagytok! De tudjátok meg, hogy Heródes király küldött minket Betlehembe. Nemsokára maga is itt lesz, s akkor jaj nektek ha tréfát ûztök velünk.

REBEKA	Isten mentsen, hogy ilyen nagy urakkal tréfálni mernénk!

GÁSPÁR	De a nagy király, ki a világot megváltja, csak nem lakik istállóban, szegény pásztorok között?

ZSUZSI	Megbocsássatok fölséges királyok, de a mi szent könyveinkben is úgy olvassuk, hogy Izrael a pásztorokat sokszor nagy dolgokra választotta ki.

MENYHÉRT	Azokat a szent könyveket mi is olvasgattuk.

ZSUZSI	Akkor hát olvastátok, hogy a mi apáink: Ábrahám, Izsák, Jákob pásztorok voltak.

MENYHÉRT	Olvastuk:

ZSUZSI	Azt is a szent könyvek írják, hogy Mózes, a mi nagy prófétánk szintén pásztor vala azon idôben, midôn az Úr visszarendelte Egyiptomba az ô népének megszabadítására.

BOLDIZSÁR	Valóban így van.

ZSUZSI	És a nagy Dávid király nem volt-e pásztor, éspedig éppen itt Betlehem vidékén?

GÁSPÁR	Igazán erre nem is gondoltunk!

MENYHÉRT	Könyveitekben nem is vagyunk eléggé járatosak.

BOLDIZSÁR	De most már nem csodálkozunk, hogy Dávid fiát, a világ megváltóját szegény pásztorok között kell megtalálnunk

ZSUZSI	Bárcsak sohase hagyna el bennünket.

GÁSPÁR	(szolgája erszényébôl pénzt vesz elô) Jámbor asszonyok, íme vegyétek e kis ajándékot. (odaadja Zsuzsinak) Osszátok el magatok között igazságosan. (Menyhért, Boldizsár is alamizsnát adnak)

ZSUZSI	Isten fizesse meg!

GÁSPÁR	Békesség veletek! (királyok el)

ZSUZSI	Békesség veletek! (egy ideig a királyok után néznek)

ZSUZSI	(mutatja a pénzt) Mind arany pénz.

REBEKA	Amit a kis Jézusnak adtunk, meg van most fizetve százszorosan!

ZSUZSI	Íme, napkeleti királyok jöttek, hogy a Messiást imádják. Eljön a zsarnok, szívtelen Heródes is, csak én, csak én nem mehetek áldott színe elé?!

ÖRZSE	Már mondta, édes Zsuzsi néni, ne búsuljon, elvisszük mi magát Messiás elé.

REBEKA	Csak egy-két napig türtôztesse magát nénémasszony, nem illenék ha most hamarosan zavarnánk a királyokat.

SÁRIKA	Gyere Örzse nézzük meg merre mennek a háromkirályok.

ÖRZSE	Nem bánom! (Sári, Örzse el)

REBEKA	Mi meg majd besegítjük nénémasszonyt a kunyhóba.

ZSUZSI	Bizony igen keserves nekem a járás (mankóira támaszkodik. Rebeka, Nanica melléje állnak és lassan megindulnak a kunyhó felé.)

Függöny

MÁSODIK FELVONÁS

ELSÔ JELENET

Színhely a betlehemi istálló belseje. Éjjel. Az istálló közepén jászol, benne a kis Jézus. Mellette ül Mária a jászol fölé hajolva. József oldalt pihen.

MÁRIA	(Halkan)

Az éji csöndet kedvelem.

Aludjál édes gyermekem!

Aludjál békén, csöndesen,

Fölötted van védô kezem.

Oh, jöjjetek jó Angyalok,

Kis Jézusnak daloljatok.

Hidegtôl teste míg remeg,

Hadd játsszék lelke veletek.

MÁSODIK JELENET

(Angyalok belépnek énekelve)

Kis Jézuska ma született, örvend égi seregünk,

Ôt dicsérve, magasztalva zeng mennyei énekünk.

Itt nyugszik a kis jászolban, Ô az örök szeretet,

Ember testet vett magára, hogy mentse a lelkeket.

Szegénységbe szállt a földre, hogy tanítson titeket,

Alázatos türelemre, mely az égbe elvezet.

(Ajtón halkan kopognak)

JÓZSEF	(Álmából fölriad): Mi az?

GÁSPÁR	Mi vagyunk, József, a te barátaid.

JÓZSEF	(fölkelôben): A napkeleti királyok.

MÁRIA	Vajon mit akarnak ilyen késô éjszaka? (József kinyitja az ajtót, be-bocsájtja a királyokat)

HARMADIK JELENET

GÁSPÁR	Bocsássatok meg, hogy ilyen késô éjjel terhetekre vagyunk. Hanem az Úr akarja így. (Letérdelnek a jászol elé, az angyalok köréjük gyûlnek.)

MÁRIA	Szóljatok, ó jámbor férfiak!

GÁSPÁR	Búcsúzni jöttünk, ó Szûz Mária!

MENYHÉRT	Még ez órában távoznunk kell az áldott kisded közelébôl.

BOLDIZSÁR	Titokban kell hazánkba visszatérnünk.

JÓZSEF	És miért ez a nagy sietség? Miért ez a titkolózás?

GÁSPÁR	Heródest kell kikerülnünk.

MENYHÉRT	Mert ô ellenségünk!

BOLDIZSÁR	Meg a ti ellenségtek is!

JÓZSEF	Mit akar?

GÁSPÁR	Ennek a gyermeknek, az új királynak életére tör.

MÁRIA, JÓZSEF	(együtt) Életére tör?

MENYHÉRT	Ne féljetek, az Úr ôrködik fölötte!

JÓZSEF	Kitôl vettétek híreteket?

BOLDIZSÁR	Angyal jelenté mindezt nekünk!

MÁRIA	Amint az Úr akarja, úgy legyen!

JÓZSEF	Áldott az Ô szent neve!

GÁSPÁR	És hatalmas az Ô karja! De most búcsúznunk kell, ó hadd lássuk Szûzanya még egyszer szent gyermekednek színét.

MÁRIA	(leveszi a fátyolt) Ó, nézzétek mint mosolyog reátok.

GÁSPÁR	Királyok királya! Ha elfoglalod országodat, hívj meg minket is alattvalóidnak. Hív szolgáid leszünk mindhalálig.(megcsókolja a gyermeket)

MENYHÉRT	Fölséges Úristen, ha majdan visszatérsz mennyei trónusodra, oda is vigy el bennünket, szegény szolgáidat, hogy ott is imádhassunk örökkön örökké!

BOLDIZSÁR	Emberré lett Isten! Ha itt a földön szenvedsz értünk, szenvedésedbôl is juttass nékünk, mert az a mi kívánságunk, örömünk és dicsôségünk, hogy hozzád hasonlóak lehessünk.

GÁSPÁR	Int már utunk, elbúcsúzunk tán egész létre

Áldj meg minket égi kisded végezetre.

MENYHÉRT	Szép csillagod már nem ragyog, mert téged megleltünk.

Azért engedd, hogy kegyelmed vezessen most bennünk.

BOLDIZSÁR	Néked élve, égi béke boldogítsa szívünk

Ha befutva éltünk útja, örök békét nyerjünk.

Függöny

NEGYEDIK JELENET

Színhely: szabadtér, Zsuzsi néni kunyhója elôtt. Zsuzsi mankóra támaszkodva áll, néhány lépésnyire kunyhója elôtt.

ZSUZSI	Akárhogyan lesz is, ha térdenállva kell is csúsznom, de még ma kell látnom a Messiást. (egy pár lépést tesz elôre mankóin) Holnapra ígérték a pásztorlányok, hogy elvisznek az istállóba, de már egész éjjel nem volt nyugtom. (ismét néhány lépést elôbbre megy) Istenem, máris elfáradtam, hogyan érek én Betlehembe?

ÖTÖDIK JELENET

Szûz Mária és Szt. József jönnek a kis Jézussal, egészen útra készen.

ZSUZSI	(ijedve) Miféle emberek?

JÓZSEF	Ne féj, jó asszony. Az Úr vezérelt téged elénk.

MÁRIA	(visszavetve fátyolát) Ugye te vagy a jó Zsuzsi néni?!

ZSUZSI	Jaj, a Messiásnak édesanyja! (földre roskad)

MÁRIA	Jó asszony, akarsz-e meggyógyulni?

ZSUZSI	Ha meghalok sem bánom, csak hadd lássák elôbb az én szemeim a Messiást.

MÁRIA	Hiszessz-e a Messiás erejében?

ZSUZSI	Hiszek! Hiszek!

MÁRIA	Érintsd kezeddel!

ZSUZSI	(megérinti a kis Jézust) Dávid Fia, könyörülj rajtam! (kis szünet) Ó, nagy Isten, meggyógyultam! (fölkel) Áldott a Messiás! Áldott az Ô szûz szent Anyja!

JÓZSEF	Áldjad az Urat és légy hû a megpróbáltatások napjain.

ZSUZSI	A Messiásért szívesen meghalok. (újra letérdel)

JÓZSEF	Tudd meg, Heródes halálra keresi a gyermeket, azért futunk most tôle. Intsd a pásztorokat, hogy rejtsék el ôk is apró fiacskáikat. Az Úr veled! (Mária, József el)

ZSUZSI	(fejéhez nyúl) Istenem, talán csak álmodom!?

HARMADIK FELVONÁS

Színhely: térség a betlehemi istálló elôtt

ELSÔ JELENET

Zsuzsi asszony ül az istálló bejárata elôtt, mintegy imádságba mélyedve. Némi szünet után lassan színre lépnek a gyászba öltözött betlehemi polgárasszonyok: Abigail, Deborach, Rachel, Jezabel.

ABIGAIL	(Zsuzsihoz) Asszony, talán te is azért jöttél, hogy megátkozzad ezt a helyet.

ZSUZSI	Ki átkot mond e szent helyen, arra van csak átkom.

DEBORACH	(lassan a többihez) Meg van háborodva!

RACHEL	(lassan) Talán megölték az ô unokáit is.

JEZABEL	Ugye szegény asszony, te is elveszítetted kis unokáidat?!

ZSUZSI	Négy kis fiúunokám van. Mind a négyet megôrizte a jó Isten.

ABIGAIL	(hévvel) Ó, mutasd meg ôket, talán hasonlítanak a mi megölt fiainkhoz.

ZSUZSI	El vannak rejtve Heródes haragja elôl.

DEBORACH	Heródes Jerikóban már napok óta vívódik a halállal, bosszúja nem fenyegeti többé a gyermekeket.

RACHEL	Csak minket, csak minket fenyeget megint ördögi gonoszsága.

ZSUZSI	Hisz azt mondottátok, hogy Heródes a halállal vívódik!

JEZABEL	És éppen az ô várva-várt halála hozza meg a mi szerencsétlenségünket. Szörnyû! Szörnyû!

ZSUZSI	(fölkel) Nem értelek benneteket!

ABIGAIL	Nem hallottad, hogy Heródes már hetekkel ezelôtt összefogatta egész Zsidóországban a legelôkelôbb polgárokat, köztük a mi szegény férjeinket is.

ZSUZSI	Hallottam, de okát nem tudom!

DEBORACH	Ó, csak most tudódott ki. A szörnyû ember elrendelte, hogy halála órájában az összes foglyokat kivégezzék.

RACHEL	Csak azért, hogy halála után siránkozás legyen az egész Zsidóországban, mert különben senki sem siratná.

JEZABEL	Minden pillanatban rettegünk, hogy ez megtörténik.

MÁSODIK JELENET

(Jön Anna, Örzse és Nanica)

ANNA	Itt vagyunk?

ÖRZSE	Ez az az istálló. (oda mutat)

ANNA	Ó, hadd áldjam az Urat s aztán hadd haljak meg!

ABIGAIL	Miért akarsz meghalni jámbor asszony?

ANNA	Mert látták szemeim az Üdvözítôt, és boldog volnék, ha itt halnék meg, ahol ô a világra született.

DEBORACH	Ó, csak mi vagyunk boldogtalanok?! (sír)

ANNA	Miért vagytok boldogtalanok?

RACHEL	Hiszen tudod, hogy Heródes megölte fiacskáinkat és most meg elfogatta férjeinket.

JEZABEL	Talán már le is gyilkolta ôket! Talán már özvegyek is vagyunk! (Abigail, Rachel, Deborach, Jezabel sírnak)

ANNA	Ne sírjatok, jó hírnek vagyok hozója.

ABIGAIL	Mit hallottál?

ANNA	Most jövök a szent városból. Egész Jeruzsálem ujjong örömében. Meghalt a zsarnok Heródes.

DEBORACH	Ó, jaj nekünk!

ANNA	Inkább ujjongjatok ti is örömötökben.

RACHEL	Beszélj! Beszélj!

ANNA	Igaz, Heródes kiadta a rendeletet, hogy bebörtönözött elôkelô polgárokat halála után tüstént legyilkolják.

JEZABEL	És nem történt meg?

ANNA	Nem! Húga és sógora az ártatlan foglyokat Heródes halála után azonnal szabadon bocsátották.

ABIGAIL	Áldott legyen Izraelnek Istene!

ZSUZSI	És hogyan halt meg az a gaz Heródes?

ANNA	Nyomorultul. Fekélyek marcangolták. Sebeiben férgek nyüzsögtek. Nagy szenvedései csaknem ôrjöngôvé tették. Már kést is ragadott, hogy megölje magát, hanem kicsavarták a kezévôl. Végre borzasztó kínok között kiadta megátalkodott gonosz lelkét.

HARMADIK JELENET

SZOLGÁLÓ	(Jön szaladva) Nemzetes asszonyaim! Jöjjenek hamar, hamar haza!

ABIGAIL	Mi történt?

SZOLGÁLÓ	Itthon vannak a nemzetes urak.

DEBORACH	(Örömmel) Milyen jó az Isten!

RACHEL	Immár öröm, békesség honol a mi szívünkben is.

JEZABEL	Álleluja! Álleluja!

ANNA	Ártatlan gyermekeiteknek a lelke lebegi körül azt a szt. helyet.

ZSUZSI	A vigasztalás balzsamát csöpögtetik a sebzett szívetekbe.

ANNA	Áldjuk mindnyájan az Urat!

ZSUZSI	Mert jó és örök az ô irgalmassága!

Függöny

VÉGE


A gyufaárus kislány

Szereplôk:

GÁBOR FÔANGYAL

I.-III. GAZDA

I.-IV. PÁSZTOR

MÁRIA

JÓZSEF

FÔANGYAL

I.-VI. ANGYAL

I.-III. TUDÓS

KATONA

HERÓDES

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

I.-III. ÚR

CSAVARGÓ

VÁNDOR

Következik betlehemjátékunk, amely feleleveníti az Úr Jézus születésének csodás emlékét az adventi várakozástól a betlehemi istállóig, a pásztorok és a napkeleti bölcsek imádásáig. Betlehemes játékunknak 8 jelenete van. I. Az angyali üdvözlet, II. Szállást keres a szent család, III. Pásztorok virrasztása, IV. Jézus születése, V. Pásztorok imádása, VI. A napkeleti bölcsek Heródes elôtt, VII. A napkeleti bölcsek a kis Jézusnál, VIII. Végül egy kis jelenet egy árva karácsonyából.

I. JELENET

KRÓNIKÁS	Az Isten irgalmas, nemcsak hatalmas. Szabadulást ígér. Elküldi az asszonyt, aki legyôzi a sátánt és lábával tiporja. Kinek áldott sarja, Sátán mûvét rontja és halomra dönti. Hajnal hasad, gyorsan virrad, Isten terve eget nyithat. Jön a Szûz, a szeplôtelen, ki Megváltónk anyja leszen. Így szól az írás: Elküldé Isten Gábor fôangyalt Galilea Názáret nevû városába egy szûzhöz, aki egy férfiúnak volt eljegyezve. A férfiú neve József, Dávid házából, a szûz neve pedig Mária.

ÉNEK	Ó, fényességes szép hajnal (függöny fel)

(Mária imádkozik, az angyal fényesen bejön. Köszönti.)

GÁBOR	Üdvözlégy Mária, magaszttal teljes. Áldott vagy te az asszonyok között (Mária hirtelen megijedve feláll és meghátrál)

GÁBOR	Ne félj Mária, édesanya leszel. Gyermekedet Jézusnak hívod. Nagy lesz Ô a Magasságbelinek fia. Neki adja Isten Dávidnak, az ô atyjának királyi hatalmát. Uralkodni fog Jákob házában mindörökké és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	Miképpen lesz ez?!

GÁBOR	A Szentlélek száll tereád és a Magasságbelinek ereje borít el téged. Ezért a szent is, aki tôled születik, Isten fia lesz.

MÁRIA	Íme, az Úr szolgálóleánya vagyok, a te igéd szerint.

ÉNEK	Jön az Úr, a végtelen, könyörül az emberen. Adjuk vissza kincseit, legyen övé minden itt.

II. JELENET. SZÁLLÁST KERES A SZENT CSALÁD

KRÓNIKÁS	Abban az idôben Augustus császár rendeletet adott ki, hogy megszámlálják birodalmának lakóit. József is elment Dávid városába, Betlehembe, hogy az összeírásnál bejelentkezzék jegyesével, Máriával.

(függöny fel. József és Mária jönnek, kopogtatnak.)

I. GAZDA	Ki az megint?

JÓZSEF	Egy szegény vándorpár.

I. GAZDA	És mit akar?

JÓZSEF	Nôm órájára vár, felettünk a szabad égbolt. Nyisd meg elôttünk hajlékod.

I. GAZDA	Pusztuljatok.

JÓZSEF	Itt kint oly hideg van!

I. GAZDA	Ott a rongyotok!

JÓZSEF	Ó, hallgasd meg szavam!

I. GAZDA	El, te hazug, csôcselék nép, dolgozz amíg két kezed ép!

MÁRIA	Jaj, itt sem fogadnak be. (zörgetnek a másik ajtón)

II. GAZDA	Ki zörget ott?

JÓZSEF	Két utas árva nép!

II. GAZDA	Koldus, ugye?

JÓZSEF	Kérjük szíved legyen, a Messiás jön ez éjjelen.

II. GAZDA	Tartsd meg magadnak!

MÁRIA	Ó, nézd hát fájdalmam.

II. GAZDA	Itt nem szabad!

JÓZSEF	Ne hagyj kint fáradtan.

II. GAZDA	Az embert csak bolondítják!

JÓZSEF	Menjünk Mária, itt nincs irgalom.

MÁRIA	(a harmadik ajtónál zörget) Talán itt csak befogadnak!

III. GAZDA	Ki van ott kint?

JÓZSEF	Ó, két szegény hívô!

III. GAZDA	Mi jót hozott?

JÓZSEF	Oltalmat kérni jô. Az Isten nevében kérjük: fogadj be. Nincs menedékünk.

III. GAZDA	Mit tehetek?

JÓZSEF	Ó, adj csak egy kis helyet!

III. GAZDA	Befogadunk.

JÓZSEF	Hálánk majd megfizet!

III. GAZDA	Szívesen látunk benneteket csak jertek, jertek, jöjjetek!

MÁRIA	Ó, te József, mit gondoltál, hogy istállót választottál. Ilyen hideg idôben, Jézus születésére.

JÓZSEF	Megszállták a szép házakat és a vendégfogadókat.

Nincs helye a Jézuskának, nincs helye Isten Fiának!

Ó, elfordult itten törvények tartása.

Nincsen már Betlehemben Isten imádása!

Gazdagnak ôköztük van nagy udvarlása,

Nem adatik itten szegénynek szállása.

MÁRIA	Jaj, mint elfáradtam, szerelmes jegyesem

Meg nem gondolhatom, mit kellene mûvelnem

Ily hideg éjszakán én jutok végemhez!

Nem gondoltam volna Betlehem népéhez,

Oly idegen legyen az ô Istenéhez.

III. JELENET. PÁSZTOROK SZENT ÉJJELE

(pásztorok bevonulnak: éneklik: Téged vár a népek lelki....)

I. PÁSZTOR	Nosza édes fiaim, ha azt akarjátok, hogy itten megpihenjünk, mivel nem aludtunk a múlt éjjel, feküdjünk le. Majd felkelünk holnap reggel, jó nyugodt erôvel.

II. PÁSZTOR	Éjfél felé jár az idô, pihenjünk le végre.

I. PÁSZTOR	Bátyám Uram, már hatvan éves vagyok, de soha életemben ily sokaságot nem láttam Betlehemben.

III. PÁSZTOR	Öreg vagyok én is, a sír felé tartok, de ily sokaságot eddig én se láték.

IV. PÁSZTOR	Hát nem hallá kegyelmed a császár parancsát, ki megszámlálni akarja ô nagy birodalmát. Összehívá népét az egész országban, mindenkit saját szülôotthonába.

II. PÁSZTOR	Hagyjátok immár a császár parancsát, sok vándorlás után pihenni akarok.

V. PÁSZTOR	Gyújtsunk egy kis tüzet, hideg az éjszaka és oly sejtelmes, mintha Messiásra várna.

II. PÁSZTOR	Ha lefekszem, jót aluszom, semmirôl sincs semmi gondom. Kutyák ôrzik nyájamat és megmentik káramat. (lefeküsznek)

IV. JELENET. JÉZUS SZÜLETÉSE

KRÓNIKÁS	Történt pedig, amikor Betlehemben voltak, hogy elérkezett Mária ideje. Világra hozta az ô egyszülött fiát. Pólyába takarta és jászolba fektette, mert nem kaptak helyet az emberi szálláson. Eközben angyali seregek szálltak le és így dicsérték Istent: Dicsôség a magasságban Istennek és a földön békesség a jóakaratú embereknek! Oly szép volt mindez, mintha mézet ontott volna az ég, mintha békecsókot váltott volna az ég és a föld.

Függöny fel. (Mária, József a jászol mellett térdelnek. Angyalok bevonulnak énekelve: Dicsôség...)

FÔANGYAL	Üdvözlégy Isten, világ királya

Ki a bûnökbôl immár megváltja

A szenvedôket, a búsulókat

Eljött a napja az úgy várt jónak.

MÁRIA	Istenem, angyal, milyen sok angyal, kiknek az ajka Téged magasztal.

JÓZSEF	A mennyország szállott talán ide a földre

Hogy örömmel immár megtöltse.

ANGYALOK	Dicsôség mennyben az Istennek...

Békesség a földön az embernek...

(felgyúl a csillag)

I. ANGYAL	Szegényül jöttél e gazdag világra

Hogy aki tudja, hogy aki látja

Érezze mindig nem öröm a kincs

Ha benne érték, szeretet ha nincs.

II. ANGYAL	Nem kaptál szállást, barlangba jöttél

Megváltó hajnalt innen köszöntél.

III. ANGYAL	Kemény szava volt az emberi szívnek

De most már látnak, de most már hisznek.

IV. ANGYAL	Eljöttél, hogy nekünk üdvösségünk légy

Ó dicsô Királyunk, üdvözlégy.

ANGYALOK	Üdvözlégy! Üdvözlégy!

FÔANGYAL	Kicsi szolgáim repüljetek fel

Az örömhírt ti vigyétek el

Énekeljétek az emberi nemnek

Hogy itt a napja a régvárt fölkentnek.

Altatódal:

ANGYALOK	A szép Szûz Mária szentfiának

Imigyen énekel Kis Jézusnak

Örömest ringatlak, szívembôl óhajtlak

Aludj, aludj!

MÁRIA	Aludj el virágom, napom fénye

Életem egyetlen szép reménye. Örömest ringatlak

Szívembôl óhajtlak, aludj, aludj!

Aludj el fiacskám, rózsaszálom

Aludj el violám, én zöldágom.

Örömest...

V. JELENET. PÁSZTOROK IMÁDÁSA

KRÓNIKÁS	Pásztorok voltak ama vidéken, szabad ég alatt tanyázván ôrizték nyájaikat. Egyszerre csak ott termett mellettük az Úr angyala és az Isten fényessége körülragyogta ôket. Ôk nagyon megijedtek.

(függöny fel)

(pásztorok virrasztanak)

I. PÁSZTOR	Pásztortársaim mit jelent az a fényesség ott fenn? Én még olyat nem láttam, bár sok idôt számláltam.

III. PÁSZTOR	Magam sem vagyok gyermek, mégsem láttam oly remek tündöklô szép csillagot, mely ott felettünk ragyog.

ANGYALOK	(ének) Keljetek fel pásztorok, pásztorok, ma született Uratok, Uratok, Betlehemnek városában, rongyos istállóban találjátok: Gloria in excelsis Deo!

ANGYALOK	(ének) Dicsôség-Gloria, Dicsôség, Gloria in excelsis Deo, Dicsôség mennyben az Istennek.

ANGYALOK	Pásztorok, igaz jó hírt hoztunk tihozzátok, azt a fényes csillagot ti ne csodáljátok, hanem szaporán talpra, induljatok az útra imádni a Kisdedet, ki az éjjel született:

III. PÁSZTOR	(feltápászkodik) Ki vagy kicsi fiam?

I. ANGYAL	Én mennyei angyal vagyok, néktek nagy örömet hozok. Ma született uratok, néktek ti megváltótok.Ott van, ott van. (a kis Jézus felé mutat)

II. ANGYAL	Mondom néktek szaporán, keljetek fel és korán menjetek Betlehembe Jézusnak énekelve!

I. PÁSZTOR	(feltápászkodik) és énekel: Hej, ki engem ébresztett fel álmomból, hogy angyal volt észrevettem szavából. Oly fényes volt, hogy én tûznek gondoltam. Betlehemet emlegette, hallottam!

PÁSZTOROK	Igazad van pásztor, mert angyalt láttál,

Az is igaz amit tôle hallottál.

Minél elôbb Betlehembe siessünk,

Ott született Jézus, mi üdvösségünk!

V. PÁSZTOR	Kelj fel pajtás, ébredjél, gyorsan talpodra szökjél.

Megváltónk ma született, kirôl az angyal zengett!

II. PÁSZTOR	Ez az éj a csodák éjje, muzsikál az erdôk mélye. Az égbolton csillag éled, angyalkám én megyek véled!

IV. PÁSZTOR	Keljünk fel, halljuk csak e szép éneklést, mely fülembe hallék, az angyali zengést.

I. PÁSZTOR	Jertek sietséggel világ megváltóját

Keressük fel mi is, pásztorok pásztorát.

Ki hozzánk küldötte az ô szent angyalát

Hogy mi is meglátnók a bûnnek rontóját.

PÁSZTOROK	Betlehembe tehát menjünk, ájtatosan énekeljünk

Zengjünk, zengjünk hát dicséretet

Kisdednek ki született!

II. PÁSZTOR	Kész vagyok elmenni, látni Teremtônket

aki született ma, mi üdvözítônket.

PÁSZTOROK	Jertek tehát, keljünk fel, Betlehembe menjünk el

Tiszteljük mi Urunkat, imádjuk Jézusunkat.

Vigyünk gyapjat takarni, és ôtet melengetni

Hogy ne fázzék szent teste és aludjék kedvére.

Téged Jézus imádunk, szívbôl hálákat adunk

Hogy világot váltani, jöttél szabadítani.

II. PÁSZTOR	Keljünk fel, menjünk el, de ne üres kézzel

Vigyünk ajándékot neki sietséggel.

I. PÁSZTOR	Én viszek egy báránykát, tejet, vajat sajtocskát.

Egyebet nem adhatok, mert szegény pásztor vagyok.

PÁSZTOROK	Menjünk tehát szaporán, a fényes csillag után

Imádni a kisdedet, ki az éjjel született.

(elmennek) (függöny)

(Színen ismét jászol, Mária, József, angyalok. Énekelnek: Fel nagy örömre...)

I. PÁSZTOR	Édes kis Jézuskám, öreg pásztor vagyok

Az én juhocskáim az Istentôl vannak

Ezért most én néked egy kis sajtot adok.

Kérlek vedd jó néven e kis ajándékot

Melyet most kezemmel én neked átadok.

Ezt én felségednek nagy jó szívvel adom.

II. PÁSZTOR	Édes kicsi Jézuskám, nekem rosszul szolgált a szerencse,

mert a nagy szelekben a juhaim teje mind elapadt.

Én felségednek egyebet nem adhatok, hanem hát leteszem legjobb

báránykámat. Fogadd el kedvesem, édes kicsi Jézuskám.

III. PÁSZTOR	Édes kis Jézusom, szegény pásztor vagyok

a juhaimat farkas pusztította. Azért üres kézzel mégsem jöttem

hozzád, tejecskével, vajjal gondoltam én Terád.

IV. PÁSZTOR	Üdvözlégy ó Jézus, kis királyunk, kit nagy szegénységben itt találunk.

Légy mindenkor mi oltalmunk, szegénységben bizodalmunk.

Én ruhácskát hoztam, kicsi bárány gyapja, tudom, hogy jóságod kis árvára adja.

V. PÁSZTOR	Én is hoztam néked egy füstös sajtocskát, hoztam volna biz én ennél nagyobbacskát, de a juhaimnak elapadt a teje, jól tudom, hogy holnap egy cseppet sem fejek!

VI. PÁSZTOR	Jézusom, szent Szûzanyád azt mondta, legszebb a pásztor sípja.

Furulyázok én egyet. Ezzel én megtisztellek.

VI. JELENET. HERÓDES ÉS A NAPKELETI BÖLCSEK

I. TUDÓS	Dániel próféta könyvét olvasgatom

Belôle a Messiás jöttének éveit számlálom.

Ez itt a város falának építési éve,

Hatvankilenc évhét után Krisztus születése.

Bárhogyan számolok és gondolkodom nagyon

A Messiás jöttének ideje itt vagyon.

II. TUDÓS	Talán nagy Heródes a mi uralkodónk

Volna a megígért kegyes Megváltónk?!

III. TUDÓS	Nem ô, nem lehet az, ismerem az írást,

Dávid nemzedéke szüli a Messiást.

I. TUDÓS	Heródes nem ered Dávidnak törzsébôl

Idumeus s távol áll Júda nemzetétôl.

II. TUDÓS	Heródessel Júda veszté fejedelemségét

És az írás ezzel jelzi Krisztus születését.

III. TUDÓS	És Micheás prófétánál azt mondja az írás

Efratai Betlehembôl jön meg a Messiás.

I. TUDÓS	Béke fejedelme lészen, azt írja Izajás

Gyilkos, zsarnok nagy Heródes nem lehet Messiás!

HERÓDES	(két katonával bevonul, a tudósok mélyen meghajolnak) Nagy könyvben merül el tudós elméd, látom!

I. TUDÓS	Izajás s a prófétáknak könyvét vizsgálom.

II. TUDÓS	Messiásról, nagy királyról szólanak a könyvek

Aki által fölszáradnak az emberi könnyek.

III. TUDÓS	És hatalma alá hajlik világ minden népe.

S uralmának égben s földön sohasem lesz vége!

HERÓDES	S a próféta hogyan írja, mikor jön el Ô?

I. TUDÓS	Az ideje közel vagyon, azt írja Dániel!

KATONA	Felséges királyom, rossz hírt mondok néked

Az egész országban nyugtalan a néped.

Új királyról beszél öreg és fiatal

Születését pásztoroknak hirdette az angyal.

HERÓDES	Mit beszélsz, nyomorult? Új király született?

Hozd elém, ki ilyet mondani merészelt.

KATONA	Egyszerû pásztorok kik ezt a hírt hozták,

S városunk utcáin sokaknak elmondták.

HERÓDES	Vezesd hát elébem puszták rongyos népét

Hadd ismerjék meg súlyos kardom élét. (katona el)

Hát hiába védtem vérrel a hatalmam?

Új király zaklatja királyi nyugalmam?

KATONA	(bejön két pásztorral) Fölséges királyom, szavad teljesítém

Ím a pásztorokat elibéd vezetém!

HERÓDES	Úgy látom, hogy többé nem akartok élni

Új királyról nálam, hogy mertek beszélni?!

I. PÁSZTOR	Amit hirdettünk, bizony nem hazugság

Ím, amit most hallasz mind tiszta valóság.

PÁSZTOROK	Csordapásztorok midôn Betlehemben

Csordát ôrizénk éjjel a mezôben:

Isten angyali jövének elébünk

Nagy félelemmel hallánk ô beszédük:

Örömet mondunk, nagy örömet néktek

mert ma született a ti üdvösségtek

Menjetek tehát gyorsan a városba

ott találjátok Jézust a jászolban.

Mi elindulánk és így el is jutánk

Szent hajlékához és néki hódolánk!

Nem találtuk Ôt fényes palotában

hanem istálló szegény jászolában.

Kinek a nap s hold fejedelmi széke

Jászolban feküdt az ég dicsôsége.

HERÓDES	Istállóban fekszik s napjait ott éli?

Ily király hatalmát Heródes nem féli!

Bocsássátok el e rongyos népséget

Istállójukban hadd keressék meg az üdvösségük!

(katona, pásztorok el...)

KATONA	(visszatér) Fölséges királyom, ôrszemek jelentik

Távol napkeletrôl vendég közeledik:

Teveháton ülve fényes öltözetben

Bebocsátást kérnek szép Jeruzsálembe.

HERÓDES	Kik volnának azok? Kétség gyötri lelkem?

Barát vagy ellenség? Mit kellene tennem?

Ha békés szándékuk s itt bajt nem okoznak,

Vezesd színem elé, hátha jó hírt hoznak! (katona el)

KATONA	(be) Fölséges királyom fölkészülve állj!

Hogy üdvözölhessen a három király. (ajtót nyit, bevonulnak)

GÁSPÁR	Üdvözlégy jó Uram, e fényes ház ôre, ki elé járulunk békés köszöntôre.

Napkeletrôl jöttem távoli hazámból.

Gazdag országomból, fényes palotámból.

Gáspárnak neveznek az alattvalóim

Kicsinyek és nagyok, az én hódolóim.

MENYHÉRT	Szálljon a házadra kegyelemnek árja,

Így köszönt Mádián koronás királya.

Menyhért az én nevem, hosszú út mögöttem,

Nagy királyt tisztelni hódolattal jöttem.

BOLDIZSÁR	Békesség és szeretet áradjon e házból

Ezt az áldást hoztam szerecsen országból.

Boldizsárnak hívnak távoli hazámban

Hol népem vezetem igaz boldogságban.

HERÓDES	Üdvözlésetekkel ámulatban hagytok

De megmondhatnátok mi járatban vagytok.

GÁSPÁR	Távol napkeleten, hol mondám hazámat

Sok hónappal elôbb fényes csillag támadt.

Csodás tündöklése mindent hogy betölte

Találgatánk mi is, mit jelent felkölte.

Elménket megnyitá Isten bölcsessége

Megérténk, hogy eljött az idôk teljessége

A rég várt Messiást, Jézus születését

Jelenti e csillag s világ üdvösségét.

Eljöttünk hát mi is e nagy királyt látni

S csillagát követve Ôt buzgón imádni

Hogy hódoljunk neki, vezess hát elébe

Drága ajándékunk lábaihoz téve.

HERÓDES	(mérgesen) Ki volna más az a nagy király

Mint én, nagy Heródes, ki elôtted áll?!

GÁSPÁR	Nem téged keresünk, Uram, hanem mást

Ki most született, a kisded Messiást.

HERÓDES	(felugrik és kardot ránt) Hogyne volnék én a zsidók nagy királya

Kit remegve tisztel a világ négy tája.

Hogy más király volna a helyembe szánva

Azonnal térdelj le sértésedet bánva.

Mert ha nem hódoltok most nyomban nekem

Ím mindhármatoknak most a fejét veszem!

(háromkirály kardját keresztezi Heródessel)

I. TUDÓS	Jó uram, királyom, könyvekben azt lelem,

Messiás hazája a szomszéd Betlehem!

Hadd menjenek oda, hiszen jól tudjuk,

Akkor majd meglátjuk mit ért a csillagjuk!

HERÓDES	(lecsillapodva) Ám legyen, hogy mondod, menjetek hát el,

Vezessen a csillag, ez az égi jel!

S ha megtaláljátok a nagy Messiást

Jelezzétek nekem, hogy ne keressek mást!

Hogy menjek el én is hódolatot téve,

Messiást imádni, ajándékot víve.

GÁSPÁR	Jól van hát Heródes, erôs és nagy király

Felkutatjuk Jézust, hogy elébe állj!

Hogy imádjad Ôtet hitben s igazságban,

Hogy üdvödet leljed az Ô irgalmában.

(királyok el )

FÔANGYAL	(hirtelen megjelenik. Heródes megretten) Álnok, hazug, zsarnok

miért remegsz elôttem

Hozzád Isten küldött, én az égbôl jöttem

Küldetésem fontos, tôlem kell megtudnod

Hogy gonosz vagy s bûnös, sötét minden gondod!

Várod a bölcseket vissza palotádba,

Hogy megtudakolhasd, hol van Jézus háza.

Nem imádni készülsz ég és föld királyát

Trónusodat félted s házad gazdagságát.

Megölni akarod te a nagy királyt

Mert úgy látod, dicsôsége most utadba áll.

Ám hatalmad gyönge, kegyetlen hóhér!

Kardod alatt nem fog folyni Messiás-vér!

Katonáid gyilkos parancsodra várnak

Ám a bölcsek régen más utakon járnak.

Aprószentek vérét ontani akarod

De az Üdvözítôt nem éri el karod.

Elér majd téged az Isten hatalma

S kárhozattól nem ment a trónod oltalma.

VII. JELENET. NAPKELETI KIRÁLYOK IMÁDÁSA

KIRÁLYOK	(bevonulnak és közben mondják)

Szent, szent és áldott Istennek Fia,

Ki ma született, váltságunk díja.

Egeknek harmatja, szent Szûznek magzatja

Krisztus Jézus, Krisztus Jézus.

GÁSPÁR	Napkeletrôl jöttem, csillag útján járva

Megváltóm kerestem fényes palotában.

Nem találtalak ott gyönge kis királyom

Istállóban reszketsz hideg szalma jászlon.

Király vagy Te mégis, ég és föld királya

Ím aranyat hoztam erre tanúságra.

Gáspár vagyok, Jézus, Megváltó királyom,

Szerény ajándékom ím elédbe tárom.

MENYHÉRT	Hosszú utat tettem, míg ide elértem

Heródes házában majdnem eltévedtem

Tömjént hoztam néked én édes Istenem

Napkeleti bölcs, Menyhért az én nevem.

BOLDIZSÁR	Fényes csillag támadt távol napkeleten

Megváltót hirdetni a kárhozat ellen.

Isten jött le hozzánk gyenge embertestben

Hogy szenvedjen értünk, Júda-Betlehemben.

Mirhát hoztam néked, Megváltó királyom

Uralkodjál s gyôzzél az egész világon.

Az én nevem Boldizsár, aki szerecsen király.

MÁRIA	Köszönöm fiaim tinéktek, kik ezen kisdednek ajándékot tesztek.

Kívánom, hogy mennyben örvendezhessetek

És ottan hervadhatatlan koronát nyerjetek.

VIII. JELENET. AZ ÁRVA KARÁCSONYA

(A színen tétován ballag)

ÁRVA	Karácsony este Jézuska várás,

Angyalok jötte, Betlehem-várás.

Mennyi szép csoda, ó mennyi boldogság

Ezen a szép estén, ó mennyi vigasság!

Én járom az utcát hideg éjszakában

gyufáim kínálva, ily rongyos ruhában.

Édesanyám meghalt négy éve már annak

Kis testvérim otthon nagy nyomorban vannak.

Édesapám beteg, kín gyötri a testét,

Mi lesz a családdal, gond emészti lelkét.

Otthon hideg szoba, szegénység és éhség

Ez a mi ünnepünk, sehol sincs segítség.

Gyufát tessék, gyufát, gyufát vegyenek

Hogy kis testvéreim bár ma egyenek.

I. ÚR	(jön) Gyufát tessék bácsi, gyufát tessék venni!

I. ÚR	No nézd a csavargót, nemhogy haza menne

Kóborol az utcán, mintha nappal lenne.

Kis gyermeknek este otthon van a helye,

Gyufa árulásnak nincsen most ideje.

Karácsony este van, családok örülnek,

Karácsonyfa fényben asztalok terülnek.

Szüleid várnak rád a meleg otthonban

Nem takarodsz haza, most azon nyomban?!

ÁRVA	Ünnepi lakoma, karácsonyfa, meleg!

Angyaljárás, öröm, hol vannak most ezek?

(I. Úr el., II. jön csomagokkal)

Gyufát tessék bácsi, gyufát tessék venni!

II. ÚR	Szegény kicsi leánykám karácsonyi éjben

Rongyokban dideregsz kint a fagyos télben.

ÁRVA	Egy jó dohányárus pénzt ad úgy tudom,

Ha ezen gyufákat ma este eladom.

II. ÚR	Adj kislányom gyufát, csak egy dobozt vegyek?

Ne egyet, de tízet, hogy veled jót tegyek!

ÁRVA	Köszönöm jóságát (III. Úr közeledik sietve, II. Úr el)

ÁRVA	Gyufát tessék bácsi, gyufát tessék venni!

III. ÚR	Karácsony estéjén gyufát tôled venni?!

Ki látott még ilyet, megyek ünnepelni!

ÁRVA	(kétségbeesetten): Gyufát tessék, gyufát, csak egyetlen dobozkát,

Megáldja az Isten az ön karácsonyát.

III. ÚR	Hagyj békén gyufáddal (bemegy a házba)

ÁRVA	(gyufáit számolja) Oly kevés fogyott el, s én hiába járok

Fázom s éhség gyötör, míg vevôkre várok.

(a ház ablakáról elhúzzák a függönyt; fény, ének, karácsonyfa; az árva az ablakhoz közeledik s bámulja a karácsonyfát)

Istenem, mily szép ott bent a karácsonyfa,

Mennyi dió, alma s gyertya csillog rajta.

(felágaskodik s úgy nézi)

Mily meleg van ott benn s lám, ott egy baba.

S itt kinn mily sötét van, s mily hideg éjszaka.

Ó, ha azon fából volna csak egy ágom,

A legboldogabb lennék az egész világon!

III. ÚR	(az ablakon mérgesen kiszól)

Ablakon mit lesel be, gonosz csavargója,

Hazug jajgatásod ünnepünket rontja.

(összehúzza a függönyt)

CSAVARGÓ	(lassan jön, karácsonyi nótát dudorász)

ÁRVA	Gyufát tessék bácsi, gyufát tessék venni!

CSAVARGÓ	Gyufát vegyek, mondod, de mihez vegyem lányom?

Kályhám s szobám sincsen s elfogyott dohányom.

ÁRVA	Be nem fogy a gyufám!

CSAVARGÓ	(zsebeiben kotorász, amit talál odaadja)

Különben, üsse kô, itt van minden pénzem,

Éhséged s nyomorod sajnálkozva nézem! (elmegy)

ÁRVA	Isten fizesse! (leül a földre, néz a ház felé)

Mily szépen ragyognak odabenn a gyertyák

s a nagy kályhák is a jó meleget ontják.

Itt kinn sötét van, de gyújtok én világot

Egy kis doboz gyufa ad majd itten lángot.

(gyufákat gyújt, földbe szúrja, álmodozva nézi és kezét melengeti)

Mily csodás a fényük és meleg a lángjuk

Mintha a mennyország sugározna rájuk

(újabb gyufákat gyújt)

Megmaradt egy doboz, újat gyújtok ismét

Nem baj ha el is fogy, csak árassza fényét.

(melegedik, aztán ijedten)

Jaj a sok gyufát mibôl fizetem meg?

De ma karácsony van, oly jó ez a meleg.

Ó mily szép a sok fény s mily jó ez a meleg

Mennyország fénye ez, Jézuska közeleg.

(lefekszik és elalszik) (Ének: Csendes éj...)

(Jézuska, angyalok közelednek)

I. ANGYAL	Kelj fel kis leánykám, Jézus van itt véled

Karácsony örömét hozta Ô el néked.

JÉZUSKA	Küldök én valakit boldogtalan lény

Általa meglátod a karácsonyi fényt.

(Jézuska, angyalok lassan el)

VÁNDOR	Sok pénz és gazdagság, földi kényelem,

Jó lét, fényes otthon mit sem ér nekem!

Gazdagságban, fényben élem a világom

De sehol sem lelem meg az én boldogságom!

Érdemes így élni? Mindenben csalódtam!

Eldobom életem, boldog leszek holtan!

(megbotlik az alvóban)

Mi ez itt a földön, ez a kis halom?

Egy alvó leányka, ha nem csalódom.

ÁRVA	(felébred, szemét dörzsöli)

Oly szép álmot láttam, Jézuska járt itt

Angyalkákkal engem a mennyországba vitt.

VÁNDOR	De miért alszol itten hideg éjszakában

Hisz most minden gyermek puha meleg ágyban!

ÁRVA	Karácsonyfát néztem, éjben dideregtem

Gyufaszál lángjával kezem melengettem.

VÁNDOR	Nincs apád, nincs anyád, rokonod sincs néked?

Ily hideg éjszakán nem törôdnek véled?

ÁRVA	Édesanyám meghalt négy éve lesz nyáron,

Édesapám szenved rég a beteg ágyon.

De boldog voltam ma, mert karácsony fényét

Jézuska s angyalkák nékem megígérték.

Vándort ígért Jézus, boldogtalan lényt,

Aki megmutatja a karácsonyi fényt.

VÁNDOR	(idegesen sétál, töpreng, aztán hirtelen)

Én vagyok az gyermek, boldogtalan ember

Aki élni nem tud és már hinni nem mer!

De e szent éjszaka megnyitotta lelkem,

S általad te gyermek boldogságra leltem!

Hadd szerezzek néked boldog életet,

Megterített asztalt, fényt és meleget.

Pártfogód ezentúl most már én leszek

S boldogságot néktek majd én szerezek.

És mindnyájan együtt szeretô jóságban

köszöntjük karácsonyt igaz boldogságban.

(Vándor és Árva el)

VÉGE


Mit kétkedtek emberek?

Szereplôk:

GYURI

JÓSKA

SAMI

MISKA

PISTA

SZT. JÓZSEF

MÁRIA

I.-VI. ANGYAL

I. JELENET

(A pásztorok le vannak telepedve. Mindenik valamivel elfoglalja magát. Egyik fát tördel, másik ostort fon, a harmadik botot farag, kolompot ráz.)

GYURI	Ejnye, de soká ül az a Pista azzal a kis eleséggel. Biztos ismét ügyeleg valahol, ott lent a kertben. Pedig bizony már jólesne a vacsora. Úgy, Pásztortársak?

JÓSKA	Meghiszem azt. Na, de gondolom, hogy itt lesz nemsokára, mert már jól feljött a vacsoracsillag. Márpedig azt jól tudjátok, hogy ô egyedül fél a sötétben.

SAMU	Hátha eltévedt, vagy nem tudja, hogy merre vagyunk?

MISKA	Ejnye, hiszen látja a tüzet. (Furulyázó társához fordul) Ugyan ne kínozd a fülünket azzal a repedt bodzatilinkóval. Inkább eriggy, nézz körül a nyájnál, nem kószál-e valamelyik félre. Nehogy a farkas elragadja valamelyiket.

GYURI	Már hogyisne mennék. Majd vigyáz az én Sajó kutyám és hírt ad, ha jön farkas.

JÓSKA	(Amint ágat tördel, a tövis a kezét megszúrja, így kiált:) Jaj, jaj... Ez a kegyetlen tövis, hogy megszúrta a kezemet. Nem tördelek több fát. Tördeljen, aki fázik, nekem van jó bundám. (A tûz mellé ugrik és nézi a tenyerét)

SAMU	(Füttyszóra figyel) Haj fiúk! Füttyszót hallok!

MINDANNYIAN	(felugranak és örvendezve mondják) Ez Pista, jön a vacsorával, be jó, legalább most egyet jót eszünk.

II. JELENET

(Bejön Pista, egyik szeme bekötve. Kezében bot, vállán tarisznya, ebben kb. étel)

PISTA	(fáradtan) Ejnye no! Alig akadék rátok ebben a vak sötétségben. De nem is csoda, amikor csak egy szemmel látok. Hanem adjon Isten csendes és békés jó estét.

MIND	Adjon Isten neked is Pista! De jó hogy megjöttél, nagyon vártunk.

PISTA	(homlokát törülve) Jaj, de elfáradtam. (leül)

SAMU	(ijedten kérdi) Ni, ni hát az egyik szemed mi lelte?

JÓSKA	Tán verekedtél valakivel? Hiszen te nem szoktál ilyeneket csinálni.

GYURI	Beszélj Pista, mi lelt?

PISTA	A történet nagyon egyszerû. Hát tudjátok az én piros zsinóros báránykám.

GYURI	Tán bizony elveszett.

SAMU	Gyertek menjünk, keressük meg szegény kis állatot.

PISTA	Nem, az nem veszett el, hála Istennek, hanem csak eltévedt. Ide figyeljetek csak: amint a városból jövök, a nyáj mellé érkezve látom, hogy a kicsi báránykám hiányzik. Nagyon megijedtem. Keresem mindenütt, kiabálok utána, de hiába. Egyszer csak hallom, hogy keservesen béget valahol. Megyek a hang után s hát a szegénykét ott találom a sûrû tövisbokorban felakadva. Nagy örömömben mondtam neki: Na édes kicsi báránykám, állj meg, ne félj, mindjárt kiszabadítalak. Hanem, amint akartam kiszabadítani, egy ág úgy szembe vágott, hogy azt hittem, hogy kiugrik a szemem.

JÓSKA	Fáj-e nagyon?

PISTA	Bizony, még most is nagyon fáj. De az a jó, hogy az én kis báránykámat megmenthettem.

GYURI	Igazán szép tôled Pista. Te jó pásztorfiú vagy.

PISTA	Én szeretem a báránykáimat. Hanem hát el is felejtettem, itt a vacsora. Egyetek. (Elôveszi a tarisznyát és kinek-kinek kiosztja a részét. Evés közben így szól, figyelmezteti társait:) Hagyjatok ám holnapra is... mert... a városban... vagy ti még nem is tudjátok, hogy most milyen nehéz a városban élelmet kapni.

MIND	Hát ugyan miért ne lehetne kapni! Mi van a városban? Csak nincs valami baj?

PISTA	Tyû, barátaim, annyi most ott az idegen. Azok mindent felfalnak, mint a sáskák és mindig újak és újak. Jönnek, minden helyet elfoglalnak, úgy bizony.

SAMU	Na még csak ez hiányzott! Az a sok jött-ment idegen mindent ellop Betlehembôl. Aztán mi itt ehetünk meleg savót, meg friss ordát magára.

MISKA	De vajon miért tódul ez a sok idegen nép ide a városba?

PISTA	Nem tudom biztosan, de ott hallottam egy okosabb kinézésû embertôl, hogy a császár megparancsolta, hogy jöjjenek ide a városba. Ott már nincs hely, sokan a mezôre jönnek ki pihenni, hogy kipihenjék a hosszú út fáradalmait. Nézzétek csak, ott is jön két idegen.

SAMU	Szegények nagyon messzirôl jöhettek. Milyen fáradtan lépegetnek.

III. JELENET

(József és Mária lépnek be fáradtan)

JÓZSEF	Ó de keserû éjszaka ez nekünk. Még ôsatyánk, Dávidnak városában sem kaphatunk legalább egy éjszakára szállást. Hová, merre menjünk Mária?

MÁRIA	Csak volna legalább egy kis odú, és abban egy kis szalma, hogy egy keveset megpihenhessünk. Nagyon elfáradtam a hosszú úton. Úgy érzem, beteg is vagyok.

JÓZSEF	Gyere csak menjünk erre. Csak találunk valami nyugvóhelyet. Majd csak ád az Isten a puszta szelíd ölén egy kis zugot, ahol meghúzódhatunk.

MÁRIA	Jól van József, gyere hát . (lassan elindulnak)

MISKA	Samu, te. Menj csak oda és kérdezd meg, hogy kik, honnan jöttek és mivel segíthetünk rajtuk.

SAMU	(Odalép József elé és megkérdi:) Honnan és hová jó emberek?

SZT. JÓZSEF	(Botjára támaszkodik): Mi messzirôl jövünk. Az imént a városban voltunk, de ott nem találtunk egy üres szobát sem, azért az éjre valahol itt keresünk egy kis tanyát. Ti ezt a tájat jól ismeritek, mutassatok utat, hogy oda mehessek ezzel a fáradt asszonnyal.

GYURI	Ó, ha csak ez a baj, akkor ne aggódj jó bácsi. Majd elvezetem én magukat. Van itt a közelben egy kôbarlang, s az megvédi magukat a hûvös éjszakai széltôl. Igaz, állatok is alszanak bent, de van ott jó puha széna s azon úgy alhatunk, hogy még a paplanos ágyban sem jobban. Jöjjenek csak utánam.

SZT. JÓZSEF	Köszönjük fiam, menjünk is.

MISKA	Ó, az istenadták olyan fáradtak, különösen az a szegény asszony, megesett rajtuk a szívem. No, de a jó puha szalmán kipihenik magukat.

(Gyuri visszajön)

GYURKA	Na lepihentek szegények.

JÓSKA	Bizony mi is pihenhetnénk már.

SAMU	Te mondasz valamit. Jó volna már lenyugodnunk. (lefekszenek)

PISTA	Az ételmaradékot a tarisznyába rakjuk. Így ni, jó lesz ez majd holnapra! Aludjatok, mert reggel fel kell majd kelni. (Lefekszik) Én meg, ha vigyáztok a nyájamra is, akkor az én kis báránykámat beviszem Jeruzsálembe s ott felajánlom a jó Istennek. Tudom, szívesen veszi, mert az én báránykámat senkinek oda nem adnám, csak a jó Istennek. Talán így könyörül rajtam, s meggyógyítja a szememet, mert erôsen fáj.

GYURKA	Bizony nem is játék egy szemet elveszíteni.

PISTA	Egyrészt azért is megyek Jeruzsálembe, hogy ott egy orvossal megnézessem a szememet. Remélem Isten után, hogy még mind a két szememmel látni fogok.

GYURI	Ájtatos fiú vagy te Pista. Imádkozzál értünk is, hogy semmi baj ne érjen bennünket itt. Téged a jó Isten inkább szeret és meghallgat. Kérjed ôt arra is, hogy küldje el nekünk a Messiást. Mert bizony szükség volna rá ebben a pogány világban.

JÓSKA	Messiást! Hej fiúk! Ha azt az idôt megérhetném... De hát milyen is lesz a Messiás? Aztán mit fog csinálni ezzel a világgal? Vajon hoz-e valamit nekünk, szegény pásztoroknak? Be jó volna azt tudni...

PISTA	Én azt hiszem, hogy nagyon áldottkezû király lesz, mert hej sokat hallottam az öreg nagyapámtól ezt a szép beszédet:

Mikor már az Isten mindent megteremtett,

Az embernek adta a szép édenkertet,

Boldogságnak, üdvnek volt ez a tanyája,

Tiszta örömnek földi mennyországa.

Ámde Ádám s Éva rosszat cselekedtek,

S a tiltott gyümölcsbôl mindketten ettek.

A szép édenkertet s a szép mennyországot

Istennek látását, örök boldogságot,

Mind-mind elveszítették.

De az Úr irgalmát nincs ami lemérje:

Felvette a bûnöst újra szent kegyébe,

Messiást, Megváltót küldött neki áldva,

Ki majd a világot bûntôl megváltja.

Messiást kit ô küld, s aki köztünk élve

Visszavisz majd minket az Úr kegyébe.

No, de ne beszéljünk már tovább. Adjon az Isten jó éjszakát mindnyájatoknak

(A többiek is egymásnak jó éjszakát kívánnak. Horkolás. Egyik azt mondja: Brr! De hideg van ma éjjel)

GYURI	(Törôdötten felkel) Én még nem fekszem le. Elôbb körülnézek a nyájnál, hadd lássam, nem tévedt-e valamelyik félre, hogy a farkas elvigye. (Elmegy a kolomp után)

(Míg alszanak a pásztorok, a színfal mögül, vagy a sekrestyébôl egy leány énekli: Gloria in excelsis Deo -- a kórus erre énekli: Dicsôség mennyben az Istennek)

GYURI	(Az ének után fut be lélekszakadva és nagy lármát csap) Pásztortársak! Pásztortársak! Ébredjetek! Hogy is tudtok még most is aludni? Nem tudjátok, hogy mi történt ma éjjel...

MINDNYÁJAN	(Felugranak, egy-kettô visszaesik) Mi történt? Mi történt? Farkasok? Tolvajok?

GYURI	Halljátok csak jó pajtások,

Ilyet senki még nem látott,

Amint a nyáj elôtt álltam,

Vígan, szépen furulyáztam,

Felnéztem az égre, vajon,

A Fiastyúk merre vagyon?

Uram fia mit lát szemem?

Ketté nyílott a magas menny!

S legott fényes angyalsereg,

Repült el a fejem felett.

Szép énekük bongva-csengve

most is itt cseng a fülemben,

,,Dicsôség a magasságban Istennek

Békesség a földön a jóakaratú embereknek!'' (Ekkor a kórus énekli a 2. szakaszt: Békesség a...-- a pásztorok megrettenve néznek a hang irányába, közben megjegyzéseket tesznek:)

GYURI	Ím, igaz, amit beszélek, újra zeng az égi ének, szóljatok!

E drága zengzet,

Ugyanbiza mit jelenthet.

JÓSKA	Pásztortársak, jóbarátok,

mondok egyet, hallgassátok,

Öregapám, amikor még élt,

Szegény errôl sokat beszélt,

Hogy nemsokára itt az idô,

Mikor jön az Üdvözítô.

Ki megváltja a világot,

megnyitja a mennyországot,

Hátha ez az édes ének,

Mit az angyalok hirdetnek,

A csillagok ott az égen,

Melyet nézünk már oly régen:

Jel, hogy kirôl szól az írás,

Megszületett a Messiás.

Na most egy keveset még várjatok, aztán induljunk el arra, amerre a csillag mutat.

VI. JELENET

(Az angyalok bevonulnak és éneklik: Ne féljetek pásztorok,

Hisz mi örömet hozunk,

Kit rég epedve vártok,

Eljött más a Messiástok;

A barlanghoz menjetek,

És az lesz a jeletek;

Ott a rongyos jászolban,

Barmok közt feküdve,

Csillagfénytôl övezve,

Találtok egy gyermeket,

Egy ártatlan kis csecsemôt,

Jöjjetek imádjátok ôt!

JÓSKA	Magasságos mennybéli Isten! Álom-e ez, vagy valóság?

II. ANGYAL	Mit kétkedtek emberek,

Inkább örvendezzetek!

Hogy ti vagytok az elsôk,

Kik láthatjátok a bölcsôt,

Melyben Isten kegyelmét,

Csodálhatja föld és ég.

III. ANGYAL	Rajta hát és siessetek

A jászolhoz menjetek!

IV. ANGYAL	Pásztorok az angyalszóra,

Álljatok készen indulóra,

Valóság, hogy kit régen vártok,

Megszületett Megváltótok.

V. ANGYAL	Hagyjátok a nyájat hátra,

Gondot viselünk mi rája.

GYURKA	Isten velünk angyal vezet.

De még elôbb szólunk egyet,

Üres kézzel csak nem mehetünk

Ily fukarok ám nem leszünk.

Lábaihoz téve ajándékot,

Így imádjuk Messiásunk.

MIND	Vigyünk tényleg ajándékot,

S lábaihoz tegyük le ott,

Így imádjuk Megváltónkat.

GYURI	Hát te Samu mit viszel a kis Jézusnak?

SAMU	Viszek egy kis bárányt.

GYURI	Én meg kertünk szép virágát,

S hát te Miska bátyám?

MISKA	Az én ajándékom egy kis sajt lesz. S te Jóska?

JÓSKA	Én viszek majd lágy kenyeret.

PISTA	Én meg viszem szívemnek legkedvesebb ajándékát: az én szép kicsi báránykámat.

GYURI	És most gyorsan mindenki el, ajándékát hozza elé, hogy aztán sietve menjünk Betlehembe.

VI. ANGYAL	Készüljetek szaporán, csak rajta,

Vidám szívvel énekszóval induljunk útra.

(Éneklik és elindulnak: Betlehemi pusztán, örvendetes hír van...)

VII. JELENET

(Amikor a pásztorok megérkeznek Mária egy altató dalt énekel: aludj el már...)

SAMU	(Elôlép Szt.Józsefhez) Jó idegen én akarnék valamit mondani, ha meghallgatást nyernék.

SZT. JÓZSEF	Mit akarsz jó Pásztor? Mondd csak nyugodt szívvel kívánságod.

SAMU	A mi szívünk csak egyet kíván. Ez pedig az, hogy láthassuk az új királyt. Ôt, akirôl örvendezve szólt az angyal kinn a mezôn.

JÓZSEF	Valóban szép a kívánságotok. A kisdedet ím e jászolban láthatjátok. Itt az ô édesanyja jóságos asszony Mária, akit az Isten különös kegyelme választott ki az anyaságra.

SAMU	(Letérdel)

Édes kicsi Jézusom gyermekek barátja,

én szegény pásztor vagyok,

Kincsem nincsen, s nem is hozok,

De hoztam egy kicsi báránykát,

Ó pásztorok, pásztora fogadd el már,

Engedd, hogy mindig jó legyek

Mint a kis bárányka, melyet itt eléd helyezek.

SZT. JÓZSEF	(Mindenkinek megköszöni az ajándékot) Köszönjük áldjon meg a kis Jézus.

GYURI	Égi kisdedem ím eljöttem a te imádásodra.

S virágból font koszorút hoztam hódolatodra.

Ajándéknak csekély ugyan e hervadt kis virág.

De vigasztal az a tudat, hogy te a mi szívünket nézed.

Fogadd el hát Jézusom e koszorút.

Olyan szívesen amilyen szeretettel én azt neked adom.

JÓSKA	Ó drága Jézusom, kisdedek barátja,

Én is hoztam valamit számodra,

Friss kenyeret gyenge kis kezemmel,

Édesanyám a tegnap sütötte,

Arra kérlek, hogy úgy szeress engemet,

Amint én szeretem a puha kenyeret.

MISKA	Én meg egy kis sajtot hoztam neked,

Amint az tôlem kitelhetett.

De hidd el, hogy nagy-nagy

örömmel hoztam neked.

Nem kívánok én tôled egyebet Jézuskám,

Csak annyit, hogy áldjon meg kicsi kezed

S tartson meg az erények útján.

PISTA	Kicsi Messiásom én kis jászolodhoz borulok,

S mint a hû szolga királyának, alázattal hódolok.

Szegény vagyok én is, nem hoztam nagy ajándékot neked,

De elhoztam mindent, amit a szívem legjobban szeret.

Ez volt nekem az én legdrágább birtokom,

Ezért neked Jézusom ajándékba adom,

Csak még egyet kérek Jézusom tôled,

Könyörgök hozzád, gyógyítsd meg a szemem.

Köszönöm nagyon köszönöm.

MÁRIA	Gyere hozzám ide te ôszinte gyermek,

Jézusom kegyelmét jóságosan nyerd meg.

Gyere hadd érintsem kezemmel szemed,

Jézus nevében mondom, lássál ezennel!

(Pista leveszi kezével a kendôt, a szeméhez nyúl és felujjong)

PISTA	Óh, Istenem mily erôs Jézus neve,

Jó anya, mily nagy csodát mûveltél velem,

Fájó szemem teljesen meggyógyult,

S mind a kettôvel tisztán látok újra.

SZT. JÓZSEF	Kedves pásztorfiúk szívességeteket mivel viszonozhatnánk?

MÁRIA	Legyetek boldogok, mert jóságotokért az Úr Jézus lesz jutalmatok. (Ezután következhet a karácsonyi hangulatú vers.)

VÉGE


Ma megvalósult a prófétának szava

Szereplôk:

KRÓNIKÁS

ELEAZAR

JAFETH

CZADOK

SIMEON

MÁRIA

ANNA

GÁBOR

ERZSÉBET

JÓZSEF

ROKON

GAZDAG

GAZDAGNÉ

ILLÉS

SÁMI

ÁRON

IZSÁK

ANGYALOK

I.-IV. ANGYAL

KIRÁLYOK

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

1. KÉP

KRÓNIKÁS	Mióta Isten teremtô kezébôl kikerült az ember, azóta szíve mélyén hordozza a Teremtôvel való újraegyesülés vágyát. Bár testben élünk, mégis hasonlóak vagyunk Istenhez, hiszen halhatatlan lélekkel ajándékozta meg a Teremtô az embert. Ez a halhatatlan és láthatatlan lélek földi életét kereséssel, szüntelen kutatással tölti el.

Nyugtalan szívvel vágyik az Ismeretlenre míg nyugalmat talál Istenben, ki mindég vele volt, van és lesz. Isten érezhetôen is beleszólt egy nép életébe: a zsidó népnek kinyilatkoztatta önmagát, törvényeit és a vele való közös élet feltételeit. De ez a nép is, hasonlóan más nemzetekhez beletemetkezett az emberi lét mindennapjaiba. Isten határozott tanítást adott népének, ha kellett írásban is közölte vele akaratát, sôt még a jövôt illetôen is ígéretet tesz egy Megváltó születésével kapcsolatosan. És éppen e Megváltó, szabadító személye körül merül fel bizonytalanság. Mintha az ember kétségbe akarná vonni Isten igazát, egyesek tudálékosan többet akarnak belemagyarázni a szövegekbe mint ami ott olvasható. Nézzük csak hogyan oszlanak meg a vélemények a választott nép körében az eljövendô Üdvözítôrôl. A jeruzsálemi templomban vagyunk, hol írástudó férfiak a Szentírás tekercseibôl próbálják bizonyítani igazukat.

ELEAZAR	A Másodtörvénykönyv tekercsét kérem. (a szolga átadja)

,,Prófétát támasztok nekik testvérei körébôl. Neki adom ajkára szavaimat s Ô mindent tudtukra ad, amit parancsolok nekik'' (Deut 18,18) Testvérek, az utalás világos, míg a lélek rabiga alatt nyög, addig hiába várunk politikai szabadítót. Hiába várunk nagy népvezért, ki harcra szólítja Izrael fiait. Az Üdvözítô, véreim, próféta lesz, ki népünknek megmutatja a helyes utat a szabaduláshoz. Ó, Adonáj, atyáink Istene, Ábrahámnak, Izsáknak és Jákóbnak Istene, világosítsd meg választott népedet, hogy kétség nélkül felismerje azt a prófétát, akit számára utolsó mentsvárként küldesz.

JAFETH	Én Dániel tekercsét kérem! (megkapja). ,,Láttam az éjjeli látomásban, hogy íme, az ég felhôin vala ki közeledik, olyan volt, mint az Emberfia. Amikor az Ôsöreghez ért, színe elé vezették. Hatalmat, méltóságot és királyságot adott neki. Minden népnek, nemzetnek és nyelvnek neki kellett szolgálni. Hatalma örök hatalom volt, mely nem enyészik el soha, és királysága nem megy veszendôbe.'' (Dán 7, 13--14)

Testvéreim, Isten az ég és föld hatalmas Ura, nem tûrheti már tovább a választott nép ellen elkövetett igazságtalanságot és templomának gyakori megszentségtelenítését. Ebben a helyzetben Isten csakis egy király-Messiást fog küldeni, hogy visszaállítsa Izrael királyságát a régi dávidi dicsôségbe.

CZADOK	Én a Zsoltárok tekercsét kérem! (megkapja) ,,Megesküdött az Úr és ígéretét meg nem bánja; Te pap vagy mindörökké Melkizedek rendje szerint.'' (Zsolt 110)

Testvéreim, igazi papi Messiás kell nekünk. A fôpapi széket méltatlanok bitorolják. Áron leszármazottjait félredobták, kizárták méltó örökségükbôl. Ezt meddig tûri még az örökkévaló Úr, kinek neve ezerszer áldott legyen?! Megmásították a hagyományt, másként értelmezik az Írást. Jöjj, Adonáj, nagy Urunk, taníts meg örök papunk az igazi szolgálatra.

SIMEON	(kissé távolabb imádkozik) Uram, én Simeon vagyok a te kis porszem szolgád. Irántam tanúsított nagylelkûséged egyszerre boldoggá és szomorúvá tesz. Boldoggá tesz az, hogy karjaimban foghatom majd -- ígéreted szerint -- azt a Messiást, kit évezredek óta várnak a nemzetek. De szomorkodom is, mert belülrôl marcangol egy kérdés: hatalmas király, dicsô próféta vagy papi Messiás lesz az, akit küldesz? Hát akkor az elveszett Isten-országot ki szerzi vissza? A szegényeknek ki enyhíti sorsát? A szívek szeretet-szomját ki elégíti ki? A lélek békéjét ki adja vissza? A Te segítségedre várunk örökkévaló Istenünk. Bocsáss meg népednek, ha vétkezett. Ne vétkeinket nézzed, hanem a Te ügyedet és annak sikerét. Emlékezzél meg az atyáinknak tett ígéreteidrôl. Ó, egek, harmatozzatok onnan fentrôl és a felhôk csepegjék le az igazat. Jöjj, ó, Üdvözítô, jöjj, ó, népek Megváltója! Dicsértessél örökkévaló, Izrael népének gyógyítója és népek szabadítója.

2. KÉP. ANNA ÉS MÁRIA

KRÓNIKÁS	A válaszott nép körében ôsidôktôl fogva élt a hagyomány, mely szerint a Megváltó édesanyja egy Szûz lesz, aki tiszta életével, makulátlan lelkével fogja kiérdemelni a nagy kegyet, hogy a földreszálló isteni küldöttnek testet adjon. Minden anyának vágya volt, hogy az ô leánya legyen az a kiválasztott, aki Isten tervét megvalósítja a megtestesüléssel. A nevelés fô célja: Istennek tetszô leánygyermeket nevelni, aki tiszta, szûzi életével készül hivatása teljesítésére. Egy ilyen ,,nevelôórára'' térjünk be Szent Annához, a Boldogságos Szûz édesanyjához.

MÁRIA	Drága édesanyám, te arra tanítottál engem, hogy Istent szeretni kell. Mondd meg, miként szeressem Istent, hogy kedves lehessek elôtte.

ANNA	Leányom, Istent teljes szívünkbôl szeretnünk kell, mert ô is nagyon szeret minket. Mondhatnám: minden teremtményénél jobban szereti az embert. Ezért nekünk is mindenek fölött szeretnünk kell Ôt.

MÁRIA	Édesanyám, miért van az, hogy egyesek mégsem szeretik Istent? Nem tartják meg parancsait, sôt még káromolják is az Ô szent nevét.

ANNA	Mindez a Sátántól, a gonosz lélektôl van, aki Isten ellensége. Ô csábította engedetlenségre ôsszüleinket, Ádámot és Évát, és ugyanígy napjainkban is ezt teszi az emberekkel, hogy majd kárörömmel nézze az elôttük bezáruló mennyek országát.

MÁRIA	És ki nyithatja meg a mennyei kapukat?

ANNA	A Megváltó, leányom, akit a próféták is megjövendöltek. El fog jönni Istentôl a Messiás, hogy megváltsa az embereket a bûn szolgaságából.

MÁRIA	Ember lesz?

ANNA	A bölcs emberek, írástudók szerint egyszerre lesz Isten és ember. Földi édesanya fog testet adni neki. Ez hatalmas csodája lesz Istennek, és ugyanakkor nagy kegy lesz, nagy megtiszteltetés annak a szûz leánynak, akit Isten ily nagy hivatással fog felmagasztalni.

MÁRIA	Ó, bárcsak mostanában történne mindez, hogy láthassam a Megváltót és azt a tiszta életû szent szüzet, aki ilyen nagy kegyet érdemelt ki.

ANNA	Leányom, a próféták jövendölése szerint az idô betelt. Hamarosan megjelenik közöttünk Isten Fia. A templomban már sok ember várja eljövetelét.

MÁRIA	Úgy örvendek szavaidnak, talán majd én is láthatom ôt?

ANNA	Ha imádkozol ezért, még teljesülhet vágyad. (el)

MÁRIA	(letérdel) Kegyes Istene népemnek. Te kiválasztottál minket és megbíztál, hogy életünkkel rólad tanúskodjunk. Nem kérek nagy kegyet, csak azt, hogy láthassam, kit elküldesz a népek megváltására. Tiszta életemmel irántad való szeretetemet akarom bebizonyítani neked. Életemnek igazi értelme, szeretetemnek beteljesítôje vagy, add, hogy mindig parancsaidnak útján járhassak. Ámen.

3. KÉP. AZ ANGYALI ÜDVÖZLET (Lk. 1, 26--38)

KRÓNIKÁS	,,...Isten elküldte Gábor angyalt Galilea Názáret nevû városába egy szûzhöz. A szûz egy Dávid családjából való férfinak, Józsefnek, volt a jegyese és Máriának hívták. Az angyal bement hozzá és így köszöntötte:

GÁBOR	Üdvözlégy Mária, kegyelemmel teljes, az Úr van teveled. Áldott vagy te az asszonyok között.

KRÓNIKÁS	E szavak hallatára Mária zavarba jött és gondolkodni kezdett a köszöntés értelmén. Az angyal így folytatta:

GÁBOR	Ne félj, Mária! Kegyelmet találtál Istennél, méhedben fogansz és fiat szülsz. Jézusnak fogod hívni. Nagy lesz Ô a Magasságbelinek Fia. Az Úristen neki adja atyjának, Dávidnak trónját. Uralkodni fog Jákób házában mindörökké és királyságának nem lesz vége.

MÁRIA	Hogyan történik meg ez, hiszen férfit nem ismerek?

GÁBOR	A Szentlélek száll rád és a Magasságbeli ereje borít el. Ezért a születendô szent Isten Fia lesz. Rokonod, Erzsébet is fiat fogant öregségében s már hatodik hónapjában van, bár magtalannak mondták. Istennél semmi sem lehetetlen.

KRÓNIKÁS	Örömhír ez... Mi volna boldogítóbb,

mi volna szebb, mi volna édesebb,

mint öntestünk-vérünkbôl testezett

emberként bírni ôt, a boldogítót?

Örömhír ez... S mégis mi fájna jobban

a boldogságnál, milyen gyötrelem?

A Szûz szívében messzi sejtelem,

hét tôr kegyetlen, égô árnya lobban.

Örömnek s szenvedésnek néma násza,

Krisztus keresztjének törvénye int.

Gábor nem szól. Áll. Vár a válaszára.

A szûz könnyes szemével rátekint:

MÁRIA	,,Íme az Úrnak szolgáló leánya,

Legyen nekem a Te igéd szerint.''

(Tótfalusi István: Az angyali üdvözlet)

4. KÉP. MÁRIA LÁTOGATÁSA ERZSÉBETNÉL (Lk. 1, 39--56)

KRÓNIKÁS	Azokban a napokban Mária útra kelt és a hegyek közé, Júda egyik városába sietett. Zakariás házába érkezve köszöntötte Erzsébetet. Alighogy Erzsébet meghallotta Mária köszöntését, felujjongott méhében a gyermek és Erzsébetet eltöltötte a Szentlélek. Hangos szóval felkiáltott:

ERZSÉBET	Áldott vagy te az asszonyok között és áldott a te méhednek gyümölcse! Hogyan lehet az, hogy Uram anyja jön hozzám? Amint felhangzott fülemben köszöntésed szava, felujjongott szívem alatt a gyermek. Boldog vagy, mert hitted, hogy beteljesedik mindaz, amit az Úr mondott neked.

MÁRIA	Magasztalja lelkem az Urat, -- És ujjongjon szívem üdvözítô Istenemben. -- Hiszen tekintetre méltatta alázatos szolgáló leányát: -- Lám, ezentúl boldognak hirdet minden nemzedék. Mily nagy dolgot mûvelt velem Ô, a Hatalmas és a Szent! Irgalma az istenfélôkre száll nemzedékrôl nemzedékre. Nagyszerû dolgokat mûvel karja erejével: Szétszórja a szívük szándékában gôgösködôket. Uralkodókat taszít le trónjukról, de fölemeli az alázatosokat. -- Éhezôket tölt be minden jóval, -- De üres kézzel bocsátja el a gazdagokat. -- Fölkarolja szolgáját, Izraelt, s amint megígérte atyáinknak, nem feledi irgalmasságát -- Ábrahám és utódai iránt mindörökre.

KRÓNIKÁS	Mária mintegy három hónapig maradt nála, aztán visszatért otthonába.

5. KÉP. SZÁLLÁSKERESÉS (Lk. 2, 1--6)

KRÓNIKÁS	,,Abban az idôben Augustus császár rendeletet adott ki, hogy számlálják össze az egész földkerekséget Ez az elsô népszámlálás Quiriniusznak, Szíria helytartójának idejében történt. Elment tehát József Galilea Názáret nevû városából Dávid városába, a júdeai Betlehembe, hogy följegyeztesse magát Máriával, jegyesével együtt.''

MÁRIA	Nagyon elfáradtam, jóságos József. Hosszú volt az út, vajon mi vár ránk ebben a városban? Ad-e valaki szállást, vagy ismét szabad ég alatt kell eltöltenünk az éjszakát?

JÓZSEF	Van egy távoli rokonom itt, majd megpróbálunk nála szállást keresni. Amint látom, már oda is értünk házához. (bekopog)

ROKON	Ki kopog ajtómon?

JÓZSEF	Én vagyok, József, Názáretbôl. Jegyesemmel vagyok, be tudnátok-e fogadni éjszakára?

ROKON	Hová gondolsz? Az én házam nem vendégfogadó. Különben is már megtelt minden szobám rokonsággal. Próbálkozzatok máshol!

MÁRIA	Ó, kedves rokon, nézz ránk, törôdött utasok vagyunk! Legyen szíved és ne tégy útra!

ROKON	Amit mondtam, megmondtam! Le is út, fel is út!

MÁRIA	(Józsefhez) József, próbálkozzunk máshol. Kopogj be ide is! (bekopognak)

GAZDAG	Ki az? Ki mer zavarni ilyen késô éjjel?

JÓZSEF	Szegény vándorok vagyunk. Tudnátok-e éjszakai szállást adni?

GAZDAG	Az én házam csak a hozzám hasonló urak számára áll nyitva. Minden szegény jött-mentnek nem nyithatom meg kapuimat.

MÁRIA	Legalább csûrödben adj egy kis helyet. Szalmán is el tudunk aludni, csak födél legyen a fejünk fölött.

GAZDAGNÉ	Micsoda koldusnépség kér bebocsátást? Fussatok, hogy ne is lássalak, senkiháziak!

MÁRIA	Jöjj József! Úgy látom, az emberek szívében nincs csöppnyi hely a szeretet és irgalmasság számára. Majd ott kinn, a városon kívül valahol meghúzzuk magunkat. (el)

6. KÉP. PÁSZTORJELENET (Lk. 2, 8)

KRÓNIKÁS	,,Azon a vidéken pásztorok tanyáztak kint a szabad ég alatt és éjszaka ôrizték a nyájat.''

ILLÉS	No, fiaim, ismét eltelt egy nap. A nyáj rendben van, így aztán mi is leheveredhetünk. Nemsokára meg kell érkeznie Áronnak is a városból.

SÁMI	Az éppen jó lesz, mert hoz magával valami harapnivalót is. Ej, hogy korog a gyomrom, úgy látszik enni kér. Bizony nehéz a sorsa a magamfajta pásztorfiúnak. Bezzeg mások a városban ilyenkor már nyugodtan alszanak ágyaikban.

ÁRON	Adj Isten Illés bátyám!

ILLÉS	Adj Isten, fiam! Na, megérkeztél?

ÁRON	Meg én!

ILLÉS	S aztán mi hír a városban?

ÁRON	Jaj, Illés bátyám, annyi ember van Betlehemben, mint a pelyva. Olyan sürgés-forgás van ott, hogy ahhoz képest a nagyvásár kismiska.

IZSÁK	Aztán honnan jött az a sok ember és mit akarnak Betlehemben?

ÁRON	A császár rendeletet adott ki, hogy tartsanak népszámlálást. A parancs szerint mindenkinek ott kell jelentkeznie, ahol született.

SÁMI	Illés bácsi! Én itt a pusztán születtem, nekem hol kell jelentkeznem?

ILLÉS	Eredj te gyermek! Neked mindig valami huncutságon jár az eszed. Bízd ezt csak ránk, mi majd felíratunk téged is.

SÁMI	Ne tessék rám haragudni, Illés bácsi! Most az egyszer én is komolyan kérdeztem, de látom, hogy elrontottam a kedvét. Tudja, mit? Inkább meséljen, minthogy haragudjunk egymásra. Ha lehet, arról a Messiásról beszéljen, azt szeretem a legjobban.

ILLÉS	Hadd el, fiam, azt a Messiást! A múltkor is Jeruzsálemben jártam s ott a papok olyan Messiásról beszélnek, hogy egészen elment a kedvem tôle. Hiszen mi hasznunk lesz abból, hogy eljön egy nagy király, aki leigázza a népeket? Az ilyen Messiás-király velünk szegényekkel nem fog törôdni. Így minden marad a régi: nyomor, szenvedés, bûn. Mitôl fog megváltani az ilyen Messiás? Micsoda áldást hoz ránk?

IZSÁK	Illés bácsi! Akkor milyennek kellene lennie a Messiásnak?

ILLÉS	Ezt nehezen tudom szóval kifejezni, inkább csak érzem a szívemben. Nem hideg, nem gôgös, nem parancsolgató nagy úrnak kellene lennie, hanem egyszerû szegény legyen. Egyszerû, mint mi, akit szerethetnénk, akitôl nem kellene rettegnünk, aki fölött még sajnálkozni is tudjak. Olyan legyen, akinek szíve van, aki szeret, aki nem keservesen megkeresett pénzecskéinket kérné, hanem szívünket. Olyan, aki egyenlônek tartaná a gazdagot a szegénnyel, aki irgalmas tudna lenni. De egyszerûsége mellett hatalmasnak is kellene lennie, aki tanítson, vezessen minket Isten útjain. Ilyen Messiás kellene nekünk, ilyen Megváltó után vágyódunk. Az ilyen Messiás elôtt én is leborulnék és hûségesen szolgálnám egész életemen át.

SÁMI	Mi is ilyen Megváltó után vágyakozunk. Mi is szívesen szolgálnánk egy ilyen Messiásnak. Ó, hatalmas Istenünk, ilyen Megváltót küldj nekünk! (Mária és József érkeznek)

JÓZSEF	A békesség Istene áldjon meg titeket, jó emberek!

ILLÉS	A Magasságbelinek áldása kísérje lépteiteket, kedves vándorok. Merre jártok ilyen késô éjszaka?

JÓZSEF	Betlehembe jöttünk az összeíratásra, de sajnos, éjszakára már nem találtunk szállást, túl késôn érkeztünk. Nem tudnátok-e segíteni rajtunk?

ILLÉS	Ami azt illeti, mi is éppen helyszûkében vagyunk odabent, ezért gondoltuk: kint tágasabb. Volna itt egy barlangocska, amit istállónak használunk. Ha nem esik nehezetekre, ott meghúzhatjátok magatokat. A mi szállásunk is az szokott lenni.

MÁRIA	Köszönjük, jó pásztorok szívességeteket. A mai nap után már teljesen mindegy nekünk, hogy hol alszunk, csak födél legyen fejünk fölött. Isten fizesse jóságotokat.

ILLÉS	Eredj Sámi, mutasd az utat, készíts szegény vendégeinknek puha ágyat szalmából. (Mária, József, Sámi el)

ILLÉS	(folytatja a többiekhez) Látjátok, fiaim, ôk is olyan egyszerû emberek, szegények mint mi vagyunk. Pedig a férfi ruhájáról a jelvényt úgy olvastam le, hogy Dávid király családjából származik. (Sámi jön)

SÁMI	Illés bácsi, kik ezek a szent emberek? Amint bevezettem ôket az istállóba, azonnal hálaimába kezdtek.

ILLÉS	Sámi, fiam, ebben az országban nem él más, mint szegény és gazdag; Isten gyermeke és Isten ellensége.

SÁMI	Hát mi kik vagyunk? Ellenségei vagy gyermekei az Istennek?

ILLÉS	Igyekszünk, fiam, hogy Isten gyermekei legyünk.

ANGYALOK	Gloria, dicsôség. Gloria, dicsôség. Gloria in excelsis Deo.

Dicsôség a magasságban Istennek.

Serkenjetek, hát pásztorok! -- Nyáj mellett ti vigyázzatok.

Mert született az éjszaka -- Ti szabadítótok.

Egy szent Szûztôl Betlehemben -- Városon kül a mezôben.

Két barmok közt sötétségben -- vagyon nagy hidegben.

I. ANGYAL	Ne féljetek, pásztorok! Nagy örömet hirdetek néktek! Megszületett a Megváltótok, Krisztus, az Úr!

II. ANGYAL	Ez lesz a jel: Kisdedet találtok pólyába takarva és jászolba fektetve.

III. ANGYAL	Azok, akiknek szállást adtatok, a Megváltó édesanyja és nevelôatyja.

IV. ANGYAL	Menjetek, mutassátok be hódolatotokat az újszülött Megváltónak!

ANGYALOK	Azért oda elmenjetek -- S Ôt ottan felkeressétek, --

Térden állva, jászol elôtt -- Ôtet tiszteljétek.

Ottan vagyon Szûz Mária, Szent Józseffel istállóban --

Ó, Mária, Jézus anyja, -- József Ô dajkája.

ILLÉS	Halljátok? Szegényen jött a világra! Ez a mi Megváltónk.

Jertek, hódoljunk neki, hátha felfogad minket is szolgái közé!

IZSÁK	Menjünk! Menjünk már!

SÁMI	Nem lenne illô, valami ajándékot is vinni néki?

ÁRON	Jaj, a nagy sietségben majdnem megfeledkeztünk róla.

ILLÉS	Hamar mindenki hozza azt, ami a legkedvesebb a szívének.

7. KÉP. A KISDED IMÁDÁSA (Lk. 2, 15--18)

KRÓNIKÁS	,,A pásztorok így biztatták egymást: Jertek, hadd lássuk a történteket, amiket az angyal hírül adott nékünk. Odasiettek és megtalálták Máriát, Józsefet és a jászolban fekvô Kisdedet.''

ILLÉS	Ma megvalósult a prófétának szava: ,,Gyermek születik és fiú adatik nekünk.'' Messiásunk, elhoztuk szegényes ajándékainkat, fogadd szívesen és fogadj el minket is! A szegények ajándéka ez, akik beléd vetik bizalmukat.

ÁRON	Édes Jézusom! Mit tudjon adni neked egy olyan szegény legény, mint én vagyok? Fogadd el ezt a furulyát. Add, hogy szívemben mindig dicsôségedet zengjem!

IZSÁK	Uram, Jézusom, túrót, sajtot, ordát hoztam neked. Ne vesd meg szegény szolgád csekély ajándékát, fogadd kegyesen. Szent kegyelmed legyen velem és az egész világgal.

SÁMI	Ó, kegyes kis Jézus! Te tudod, hogy miért nem hoztam én sem aranyat, sem bárányt. Tudod, hogy semmim sincs, csak érted égô, tiszta szívem. Fogadd el ajándékul ezt tôlem. Hûségben akarok neked szolgálni. Add tudtul az édesanyámnak az égben, hogy nagyon nehéz sorsa van az ô árvájának. Indítsd meg a jó emberek szívét, hogy segítsék a szegényeket. Kis Jézus, áldd meg az irgalmas szívû embereket!

MÁRIA	Jó pásztorok, kis Jézusom nevében köszönöm ajándékaitokat!

8. KÉP. A KIRÁLYOK IMÁDÁSA (Lk. 2, 1--3)

KRÓNIKÁS	,,Amikor Jézus a júdeai Betlehemben megszületett, Heródes király napjaiban, bölcsek jöttek napkeletrôl és érdeklôdtek:

KIRÁLYOK	Hol van a zsidók újszülött királya? Láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk, hogy hódoljunk neki:''

MENYHÉRT	Adjon Isten, Jézusunk, Jézusunk!

Három király mi vagyunk.

Lángos csillag állt felettünk,

gyalog jöttünk, mert siettünk,

kis juhocska mondta -- biztos

itt lakik a Jézus Krisztus.

Menyhért király a nevem.

Segíts, édes Istenem.

GÁSPÁR	Istenfia, jónapot, jónapot!

Nem vagyunk mi vén papok.

Úgy hallottuk, megszülettél,

Szegények királya lettél.

Benéztünk hát kicsit hozzád,

Üdvösségünk, égi ország!

Gáspár volnék, afféle,

földi király személye.

BOLDIZSÁR	Adjonisten Megváltó, Megváltó!

Jöttünk meleg országból.

Fôtt kolbászunk mind elfogyott,

fényes csizmánk is megrogyott,

hoztunk aranyat hat marékkal,

tömjént egész vas fazékkal.

Én vagyok a Boldizsár,

Aki szerecsen király.

KRÓNIKÁS	Irul-pirul Mária, Mária

Boldogságos kis mama.

Hulló könnye záporán át

alig látja Jézuskáját.

A sok pásztor mind muzsikál.

Meg is kéne szoptatni már.

MÁRIA	Kedves három királyok,

Jóéjszakát kívánok!

JÓZSEF	Rám bízta az Úristen Fiának és Anyjának oltalmazását. S én, aki elôbb bizalmatlan voltam az Úr szavával, akaratával szemben, mégis a legnagyobb ajándékot kaptam tôle: szent Fiának szentelhetem életem minden napját, nehéz munkám minden csepp verejtékét. Kis Jézus, jegyesem egyszülöttje, fogadd el életem nagy áldozatát, fogadd el családocskánk minden nehézségét; és türelemmel viselt nehéz perceinkért részeltess engem is a Te dicsôségedben. Nem tudom pontosan, hogy mi a Te küldetésed értelme, tudatlanul állok elôtted, de annyit érzek, annyit sejtek, hogy tied kell legyen életem minden perce.

MÁRIA	Ó, csöppségem, ó, gyermekem! Milyen kegyesen teljesedett be az angyal által meghirdetett isteni ige. Miért éppen én vagyok, akit kiszemléltél e nagy tett végrehajtására? Mivel érdemeltem ki e nagy kegyet? Csodálom isteni elméd nagyságát: egy Kisded alakjában jöttél szeretetet és békét hirdetni az embereknek. Köszönöm, Istenem, a mai napot. Köszönöm életem áldozatát.

Altatódal


Békét hozott a kis Jézus

Írta: Erdôsi Károly

Szereplôk:

ILLÉS, öreg pásztor

ÁRON, elzüllött fia

ESZTER, leánya

A SZENT CSALÁD

ANGYALOK

PÁSZTOROK

(Útmutatás: E darab nôi szerepét szintén elôadhatja fiatal, kb. 13-15 éves fiú is. Az elsô felvonás díszlete egyszerû pásztortanya, elôtérben tûzzel, néhány nyughellyel. A hátulsó díszlet ne a színpad végén, hanem körülbelül 2/3 részén legyen, úgy, hogy mögötte elférjen a tágas nyílású barlang.)

I. JELENET

(Pásztortanya. Eszter egyedül ül a tûznél.)

ESZTER	Szegény édesapám! De soká is késik. Azt mondotta, bemegy Betlehembe valamiért s még mindig nem jött meg. Pedig máskor itthon van már délután felé... Persze, hiszen nem is csodálom, öreg is, gyönge is már, nehezére esik a járás... Én szívesen segítenék neki -- Isten látja lelkemet -- de hát mindent csak nem tehetek meg, valakinek itt is kell maradnia!... (Sóhajt.) Hej másként volna ez mind, ha Áron is köztünk volna... Szegény Áron! (Elgondolkozik, majd kifelé tekint.) De nini, hála Istennek, jön édesapám, jobb is, legalább másról beszélek. Úgyis mindig elszorul a szívem, ha szegény Áron bátyám jut eszembe... (Elôkészíti a vacsorát, amit eddig fôzött s eközben belép.)

II. JELENET

ILLÉS	(pásztorgazda) Adjon Isten jó estét! Áldassék Adonáj!

ESZTER	Isten hozta, édes jó apám! (Átveszi ruháit s míg beszél hozzá, gyermeki szeretettel készít helyet számára.) Csakhogy megjött már, bizony nehezen vártam. Így ni! Most üljön csak le ide, édesapám, jól fog esni a pihenés. Ugye nagyon fáradt lehet!

ILLÉS	(leül) Hogyne volnék fáradt, leányom, hiszen jóformán reggeltôl mindig talpon vagyok. No de sebaj! Csakhogy már rendbejöttem s nincs gondom semmire többé!

ESZTER	Mire, édesapám? Mivel jött rendbe?

ILLÉS	Hja persze, hiszen te még azt sem tudod! No de hallgass ide, majd elmondom. Hát tudod, ma volt az összeírás...

ESZTER	Összeírás, -- mi az?

ILLÉS	A római császár, leányom, aki most a nyakunkon ül és uralkodik fölöttünk, meg akarja az összes alattvalóit számláltatni. Azért mára elrendelte, hogy mindenki a szülôvárosába jöjjön s írassa be magát a bírónál.

ESZTER	Vagy úgy! Most már hát értem! Édesapám is ugye bizony azért ment Betlehembe?

ILLÉS	Azért bizony, mindjárt beírattalak tégedet is. Hanem nehéz dolog volt! Annyi most ott a nép, hogy alig tudtam sorra kerülni; estig kellett ácsorognom, míg ezt a terhet lerázhattam a vállaimról. No de csakhogy megvan már!

ESZTER	(részvéttel) Szegény édesapám! És lám, milyen gondtalan is vagyok én. Csak kérdezgetek s közben egészen elfeledem, hogy kigyelmed milyen fáradt és éhes lehet. Pedig készítettem ám jó vacsorát, itt van a bográcsban, hozom is mindjárt.

ILLÉS	Áldjon meg érette Adonáj! Mondhatom, nem is fog rosszul esni.

(Eszter eközben apja elé teszi az ételt, az öreg jóízûen falatozik s közben

mondja a következendôket, leánya azonban mélyen elgondolkozva ül

mellette s alig nyúl a tálhoz.)

ILLÉS	Tudod, azt igazán szép volt nézni, amit ma én láttam, csak annyit ne kellett volna állnom. Mennyi ember!... Milyen különféle országokból, hány színû ruhában!... Mintha az egész világ minden tájékáról összegyûltek volna az összeírásra... Te Eszter, még talán annyi embert sohasem láttál!... Hanem ejnye ni! mi lel téged! én csak beszélek, te meg ide sem hallgatsz... no nézd ezt a gyereket! még csak nem is eszik!... Van valami bajod talán?

ESZTER	(félénken) Édesapám!... én... én szeretnék valamit kérdezni.

ILLÉS	Csak ki vele, leányom; rossz csak nem lesz talán benne?

ESZTER	Nem, édesapám! csak azt mondja meg kérem, hogy minden betlehemi lakosnak el kell jönni erre az összeírásra?

ILLÉS	Persze, hogy el (egyszerre elkomorul), vagyis hát el kellene jönni annak, ki nem naplopó s dologkerülô!

ESZTER	(akadozva, félig síró hangon) Ó édesapám! Ne beszéljen ilyen haragosan, most már folytatni sem merem.

ILLÉS	(szelídebben) No csak beszélj, leányom reád nem haragszom. Ugye azt akartad kérdezni, hogy az ÁRON	(ismét kitörve), az a haszontalan, semmirevaló (hirtelen megszakítja szavait, mert látja, hogy Eszter tiltó kézmozdulattal takarja el száját) no... no... hát nem haszontalan!... jól van no! azért ne pityeregj mindjárt, kislányom. (Simogatja.) Ugye azt gondolod, hogy Áron bátyád is eljön ma?

ESZTER	Igen, édesapám! Mondja... mondja kérem, ugye hogy ô is el fog jönni?

ILLÉS	(szomorúan) Hát hiszen el kellene jönnie. A törvény legalább parancsolja; hanem tudod jól, hogy a bátyád a törvény szavára nem sokat ad. Ki tudja, hol kószál most is!...

ESZTER	(félénken megfogja apja kezét) Édesapám! Nekem már régóta úgy nyomja valami a szívemet. Szabad elmondani? Nem fog megharagudni, nem lesz indulatos, ha ôszintén beszélek?

ILLÉS	(meghatva) Beszélj, gyermekem! Hallgatlak.

ESZTER	Lássa, édesapám, én belátom azt (könnyeit törli), hogy Áron nem szépen viselte magát kegyelmeddel szemben.

ILLÉS	(élénken közbevág) Ugye te is beismered! Hiszen én is azt mondom, hogy nála...

ESZTER	(szeretettel csitítja) Apám! hiszen megígérte, édes, hogy végighallgat.

ILLÉS	(türtôzteti magát) Igaz no! hát csak beszélj. Majd igyekezem szelíd lenni, olyan szelíd, mint a legártatlanabb bárányka...

ESZTER	(víg örömmel) Így van jól! így szeretem én az én drága, édes apuskámat. Most már ezután egészen a szívembôl beszélek! Hát látja, édesapám, még egyszer mondom, hogy Áron csúnyán viselkedett, mikor itt hagyott minket, de hát ô jót akart! Látta, hogy mi szegények vagyunk s annyi a gazdag ember a világon. Elment szerencsét próbálni s meg akart gazdagodni. Hát az olyan nagy vétek, ha valaki gazdag akar lenni?

ILLÉS	(komolyan) És az szép dolog leányom, ha valaki öreg, törôdött édesatyját magára hagyja? (Növekedô, indulattal) Hát azért tápláltam, azért neveltem férfikorra, hogy amikor a két keze erôs, mikor az édesapját segítheti már, akkor itt hagyja vénségére, nyomorúságára? (Eszter sírni kezd.) Látod, most sírsz. Ugye, erre semmit sem tudsz válaszolni? Ezért fáj az öreg szívem s ezért nem tudok, nem fogok, nem akarok megbocsátani Áronnak.

ESZTER	De édesapám! Hátha vissza jönne? Hátha most egyszerre csak ide betoppanna, akkor se bocsátanál meg neki?

ILLÉS	(tompán) Nem fog vissza jönni, tudom jól. Sokkal keményebb a szíve, semhogy ránk gondolna.

ESZTER	Nem úgy van; ne hidd, édesapám! Látod, Áron mindig jó szívû volt; ugye, hogy szerette a szegényeket. (Illés igenlôleg bólint.) Csak a gazdagokra irigykedett! Azután most azt is megvallom, miért várom ôt vissza. Mennyit beszéltél te nekem jó apám, a megígért Megváltóról! Mondottad azt, hogy ô nem lesz közönséges ember, de segíteni fog mindenkin s talán már nemsokára el is jön. Én ezen sokat gondolkoztam s végre elhatároztam, hogy imádkozni fogok hozzá. Imádkozni nem magunkért, hiszen mi a szegénységben is boldogok vagyunk, hanem szegény Áron bátyánkért, hogy leginkább ôt segítse és vigasztalja meg, ha eljön...

ILLÉS	(meghatottan megöleli Esztert) Lányom, milyen jó vagy te! Ha Áron bátyád is ilyen volna!

ESZTER	(fölélénkülve) De ez még nem minden ám! Hallgasd csak, édesapám, most mondom el a legszebbet, ami engemet ma -- hidd el -- kimondhatatlanul boldoggá tett.

ILLÉS	(mosolyogva) No, ugyan mi az? Beszélj csak galambom!

ESZTER	Hát az éjjel álmom volt! De tudod, édesapám, olyan csodálatos álmom, hogy én az egészet nem is értem -- hanem azért elmondom végig. Úgy láttam, mintha az éjjel egyszerre nappallá változott volna. Minden csillagból egy-egy fényes angyal lett s azok lassan repültek a föld felé. És az a csodálatos, mintha éppen a mi barlangunkhoz repültek volna, -- tudod, ahhoz az istállóhoz, ami ott Betlehem mellett van -- s közben gyönyörû szépen énekeltek. Én bámulatomban úgy állottam, mintha a földhöz szögeztek volna s egyszerre csak látom, hogy az egyik angyal felém fordul, hófehér kezével int nekem s azt mondja: ,,Jöjj te is velünk, mert megszületett a Megváltó!'' Most azután jóformán nem is tudom, hogy mentem-e vagy repültem! Egyszerre csak ott állok a barlangnál s látok benne gyönyörû szép kis gyermeket. Felém fordította kis kezecskéjét s úgy mosolygott reám, hogy a szívem is megrezdült bele. Én leborultam elôtte, de többet nem tudtam szólni, csak azt: ,,Édes Megváltóm, add nekünk vissza a mi elveszett Áron bátyánkat''. A kis ártatlan gyermek pedig csak mosolygott s úgy kezdett fényleni, mint a tündöklô nap, én pedig majd meghaltam a nagy boldogságtól.

ILLÉS	(meghatottan törlé szemeit) Szegény gyermekem! miért volt ez mind csak álom!... De jól van hát! a te kedvedért én sem haragszom, sôt azt is megígérem, hogy még magam is imádkozom a te Áron bátyádért.

ESZTER	(kitörô örömmel) Édes, kedves, jó apám! áldja meg érte Adonáj! Hát imádkozik? De ugye mindjárt! Köszönöm ezerszer! Látja, én már csináltam is egy kis imádságot; nem szép ugyan, de egészen a szívembôl jött. Térdeljünk le; én elôre mondom, édesapám utánam mondja.

ILLÉS	Jól van hát, megteszem még azt is, (félre) mit ne tenne meg az ember ilyen áldott jó lélekért!

(Együtt letérdelnek.)

ESZTER	(kezdi az imát) Édes Megváltóm...

ILLÉS	(utána mondja) Édes, jó Megváltóm...

ESZTER	...azt mondják rólad, hogy hatalmas vagy, meg fogsz tenni mindent...

ILLÉS	...azt mondják rólad, hogy hatalmas vagy, szent vagy, igaz vagy, mindent megtehetsz...

ESZTER	...hallgass meg tehát engemet, a te legutolsó szolgálódat...

ILLÉS	...és engemet is, törôdött, öreg, de jószívû szolgádat...

ESZTER	...és irgalmazz és könyörülj az én szegény Áron bátyámon...

ILLÉS	...és irgalmazz és könyörülj az én szegény Áron fiamon...

ESZTER	...édes Megváltó, jó Megváltó, világosítsd meg, szelídítsd meg az ô kemény szívét...

ILLÉS	...igen, igen, szelídítsd meg az ô kemény, vad, elégedetlen szívét...

ESZTER	...vezesd ôt vissza hozzánk...

ILLÉS	...vezesd ôt vissza hozzánk...

ESZTER	...és mi neki (félve néz atyja felé) mindent megbocsátunk...

ILLÉS	...és én neki (erôlködve folytatja, de mégis kimondja) mindent, mindent megbocsátok...

ESZTER	(nagy áhítattal) Ámen!...

ILLÉS	(szintén úgy) Ámen, ámen!

(Egy ideig mély csönd, együtt könnyeznek.)

III. JELENET

(Az utolsó szavaknál hirtelen belép Áron. Alakja züllött, ruhája csupa rongy, beszéde szinte bántóan érdes.)

ÁRON	Jó estét! itt vagyok.

ESZTER	(kitörô örömmel öleli át) Áron! édes kedves bátyám! Csakhogy itt vagy, csakhogy megjöttél! Látja édesapám! mégis csak úgy lett, amint elgondoltam.

ILLÉS	(keserûen nézi végig fiát) No fiam! mondhatom, szépen látlak viszont. Hiszen olyan vagy, mint az útszéli...

ESZTER	(közbevág) Ne, édesapám, ne szidja az én szegény Áron bátyámat. Ugye bizony messzirôl jöttél? Sokat kellett gyalogolnod, szenvedned, fáradnod? Szegény bátyám, milyen poros, milyen fáradt! De ugye, most már mindig velünk maradsz?

ÁRON	(gúnyosan) Itt, ebben a szegénységben? Hogy a nyomorúságtokat még csak növeljem? Beírattam magamat, azután megyek tovább, -- nagy a világ, elférek rajta!

ESZTER	(nagy szelídséggel beszél, csak hogy atyját, -- kin már látszik, hogy haragosan akar kitörni, -- szóhoz ne engedje) Édes bátyám, ó ne beszélj így! Hiszen mi olyan boldogok, olyan megelégedettek vagyunk. A gondviselô Adonáj mindent megadott nekünk, sohasem éheztünk, sohasem fáztunk még -- mindenünk megvolna, csak te hiányzol még. Édes Áron bátyám, maradj velünk!

ÁRON	(komoran maga elé néz és hallgat.)

ESZTER	(félénken atyja felé fordul s megfogja annak kezét) Édesapám! Áron bátyám talán kigyelmedtôl fél; szóljon egy pár jó szót maga is! (Illés haragosan int fejével és erre Eszter súgva szól hozzá.) Hiszen nem emlékezik? Csak az elôbb imádkozott érte?

ILLÉS	(nehéz elhatározással) Áron... mindent elfeledek... hát maradj velünk!

ÁRON	(elérzékenyültebb hangon) Édesapám! nem maradok, -- nem maradhatok. (Szelíden.) Akármit mond az én kis húgom, nem tudnék boldog lenni már (szilajon), nekem más vágyaim vannak! -- De ne is beszéljünk többet errôl, rajtam úgy sem segíthettek már! Inkább azt akarnám mondani, hogy édesapáméknak vendégük akadt.

ILLÉS	(végig néz Áronon s gúnyosan) Látom! Szép vendég, kedves vendég, mondhatom!

ÁRON	(keserû mosollyal) Ne én reám gondoljon, édesapám -- nem akarok én senkinek sem a terhére lenni! Van, aki arra jobban rászorul.

ESZTER	Kirôl beszélsz, Áron?

ÁRON	Mikor az országúton jöttem Betlehem felé az összeírásra -- mondhatom, nem örömmel jöttem, de hát még börtönbe vetik az embert, ha annak a gyûlölt törvénynek nem engedelmeskedik! -- találkoztam egy férfivel meg egy asszonnyal. Hozzájuk szegôdtem s elég volt csak egynéhány szót szólani hozzájuk, hogy megsajnáljam ôket.

ESZTER	(elérzékenyülten) Szegények!... Látja édesapám, mégis csak jó szíve van Áronnak (szeretettel közelebb húzódik bátyjához).

ÁRON	(nyersen) Semmi jó szív se kell oda, húgom! Ôk is éppen olyan szegények, éppen olyan fáradtak voltak, mint én s a nyomorúság jó barátokká teszi az embereket! Hát bementünk együtt Betlehembe. Mikor vége volt az összeírásnak, ôk szállást kerestek, de persze pénzünk nem volt. A gazdagok pedig nem bolondok, hogy a kényelmes fekvôhelyüket ilyen földönfutókkal megosszák. Most mit tegyenek? Éjszakára csak nem maradhatnak a puszta ég alatt s láttam, hogy az asszony még emellett nehéz óráknak is néz elé.

ESZTER	(feszült figyelemmel) Hát te segítettél rajtuk, Áron?

ÁRON	Persze, hogy segítettem; kellett rajtuk segítenem, hiszen minden szegény testvérünk! Azt mondottam nekik: menjenek az édesapám barlangjába, ott legalább meghúzhatják magukat éjszakára. Igaz ugyan, hogy istállóban, állatok között lesznek; de manapság a barmok is jobbak, mint némely emberek.

ESZTER	És oda mentek?

ÁRON	Persze, hogy oda mentek! Hiszen csak nem fagyhatnak meg éjszakára!

ILLÉS	(meghatottan kezet nyújt Áronnak) Fiam, mégis csak van benned valami jó! Most már szívesen látlak!

ESZTER	(kitörô örömmel) Ó Áron, hogy örülök, hogy azok a szegények jó helyen vannak. Sohasem láttam ôket, mégis szeretettel gondolok reájuk. De mondd meg, van-e nekik valami ennivalójuk, hogy legalább ne éhezzenek.

ÁRON	Már azt alig hiszem. Nem volt azokon semmi más, csak a viseltes ruhájuk, meg a nyomorúságuk, abból pedig ugyancsak nem lakhatnak jól!

ESZTER	(szánakozva) Ó Istenem, Istenem! (Illés felé, könyörögve.) Édesapám! Nézze, azok szegények éheznek, azután meg egész napon át fáradtak. Nem vihetnék én is nekik valamit? Egy kis harapni való csak akad talán még nálunk; a barlang sincs messzi, rögtön elvihetném nekik!

ILLÉS	(szeretettel) Menj csak, leányom! amit találsz kis tanyánkon, szedd össze, s vidd el nekik. Szegények vagyunk, de amink még akad, azt szívesen oda adjuk.

ESZTER	(atyja nyakába borulva) Ó édes, jó apuskám, milyen jó vagy te! Megyen is rögtön. Isten veled, Áron! (El.)

IV. JELENET

(Illés és Áron)

(Egy ideig némán hallgatnak, Illés apai szeretettel néz fiára, majd Áron megszólal.)

ÁRON	Isten veled, apám! Én megyek innen tovább!

ILLÉS	(szelíd hangon) Fiam! hát így hagyod itt megint ôsz, öreg apádat? Már azt hittem, hogy van szíved s most megint csak azt kell látnom, hogy a régi, szilaj vér kerget; pedig hajh (sóhajt) hidd meg, nem jó vége lesz ennek!

ÁRON	Lehet, apám; de lássa, nem tudok a szegénységben megnyugodni. (Kitörve.) Hogy én itt éljek, néhány garason nyomorogva, mint édesapám; másokat pedig ezalatt fölvet a pénz, a gazdagság s selyempárnákon alusznak, ezt én nem tudom elviselni!

ILLÉS	Áron, Áron! ezelôtt te nem így beszéltél! Csak azóta gondolkodol így, hogy Heródes udvarában katonáskodtál.

ÁRON	Igaz, apám, de ott nyíltak meg a szemeim! Ott láttam, hogy a szegényt, ha még olyan becsületes is, annyinak sem tartják, mint a hitvány rongyot. A gazdagnak pedig, ha pénze van, minden szabad. Az nyúzhatja a szegényt, az lábbal taposhatja az igazságot, azért mégis meghajolnak elôtte, mindenki csak nekik engedelmeskedik! Hát ez igazság?

ILLÉS	De fiam! vajon elégedettebbek-e azok, mint mi voltunk a mi becsületes szegénységünkben?

ÁRON	(gondolkozva) Azt nem tudom! A szívükben nem olvashatok.

ILLÉS	Bizony mondom neked, nem boldogabbak és én nem is cserélnék velük! És vajon te mire mentél? Boldogabb vagy te most, hogy itt hagytad öreg apádat, itt hagytad a mi csendes nyugalmunkat s elindultál szerencsét keresni. (Végig néz Áronon s gúnyosan folytatja.) Nem látom, hogy meggazdagodtál volna!

ÁRON	(dacosan) Azt nem! Szegényebb ördög vagyok, mint azelôtt, de tapasztaltam, tanultam sokat!

ILLÉS	(gúnyosan) Jót is fiam?

ÁRON	Igazságot, és az mindig jó.

ILLÉS	És azután mi az igazság?

ÁRON	(fölhevülten) Az az igazság édesapám, hogy mi ezt a nyomorúságot nem tûrhetjük tovább! Mi is emberek vagyunk éppen úgy, mint a gazdagok; nekünk is jogunk van gazdagságra, pénzre, jólétre csak úgy, mint azoknak. Adonáj egyenlôknek teremtett bennünket, legyünk is hát egyenlôek!

ILLÉS	(türelmesen) De hogyan, fiam? mindenki szegény legyen, vagy mindenki gazdag?

ÁRON	Se szegény, se gazdag; egyenlô legyen mindenki! El kell venni a gazdagok vagyonát és kiosztani a szegények között, akkor egyformán boldog lesz mindenki.

ILLÉS	Új dolgokat beszélsz; hol tanultad ezt?

ÁRON	Rómában; ott jártam most és láttam azt a népet. Láttam a gazdagokat, akik márványpalotákban laknak és beszéltem a szegényekkel, akik éheznek. Az egyik azt sem tudja, hogy mit csináljon a pénzével s a másik az utca sarában rongyokban hever. Ôk is úgy gondolkoznak, mint én; ôk is el vannak keseredve -- s összeálltunk.

ILLÉS	(csodálkozva) Összeálltatok? -- Mire?

ÁRON	Összeálltunk arra, hogy tönkretegyük a zsarnokságot! A szegényt gazdaggá tesszük újra s a gazdagot kényszerítjük, hogy hagyja el palotáját s elégedjék meg azzal, amibôl megélhet. Így lesz egyenlôség és igazság.

ILLÉS	(gúnyosan) S a gazdagok, fiam, ugye beleegyeztek ebbe s mindjárt megkezditek a vagyonfölosztást?

ÁRON	(ingerülten) Nem kérdezzük a gazdagokat; a mi részünkön van az igazság s kényszeríteni fogjuk ôket. Rómában sokan vannak már, akik csak a szavamat várják; azért szövetkeztünk -- s ha nem engednek a gazdagok, ott a kard, ott a lázadás, megmutatjuk, hogy mi vagyunk többen s mi vagyunk az erôsebbek.

ILLÉS	Fiam, borzasztó dolgokat mondasz, elszörnyedek! Hiszen te zsidó vagy s a választott nép fiainak helyük nincsen a pogányok között?!

ÁRON	(mind nagyobb tûzzel) Ha igazságról van szó, sem pogány, sem zsidó nem számít! Mind egyenlôek, mind szegények, mind elnyomottak vagyunk és zsidónak, pogánynak egyformán joga van arra, hogy boldog legyen. Különben is ne féltse apám a zsidókat. Nem a népszámlálásért jöttem én ide, de hogy Jeruzsálemben is kitapasztaljam a viszonyokat. És láttam, hogy ott is csak annyi a nyomorult, az elégedetlen, mint Rómában. Ott is már csak beszélnem kell s egy szavamra kiüt a lázadás a hatalmasok, az urak ellen. (Látja, hogy atyja szomorúan kezébe temeti arcát.) Miért búslakodik apám? Inkább hozzánk állna s rám hallgatna, hiszen maga is szegény és nyomorult!

ILLÉS	(mintegy önmagának beszélve) Szörnyûség!... az én fiam lázadó!... az én fiam,... akit jámbornak, engedelmesnek, istenfélônek neveltem... gyilkos, gonosztevô, lázadó!...

ÁRON	(dacosan) Hát az vagyok, lázadó. És az is leszek, az is maradok!

ILLÉS	(hirtelen fölegyenesedik) Fiam! akkor már csak kevés szavunk van egymáshoz. Ha lázadó maradsz, akkor vége közöttünk mindennek, akkor én megtagadlak téged. De még egyet mondok; ha erre sem hallgatsz, ne kerülj többé szemem elé sem, nem leszek többé apád! Hallgatsz reám?

ÁRON	(komoran) Hallgatom!

ILLÉS	(minden szelídségét összeszedi) Nézd fiam, én nem csodálom, ha a pogányok a nyomorúságban elégedetlenek, boldogtalanok. Hiszen azok bálványimádók, hitük nincsen, remélni nem tudnak, az Istentôl jobb sorsot nem várhatnak. De te, fiam, zsidó vagy! Hát nem hiszel, nem remélsz a Megváltódban, akirôl prófétáink szólottak? Nem tudod azt, hogy Ô megszabadít bennünket; az embereket boldoggá teszi s a mi népünk nagy lesz újra? Azután nem emlékezel arra is, hogy ez nem évszázadok múlva lesz, de nemsokára, talán egy pár év múlva, talán még az idén. Itt van már az idôk teljessége, amirôl Dániel próféta szólott s te így reménykedel a Megváltóban? (Megragadja fia karját s szinte könyörög.) Fiam, hát megtagadod ôseid hitét, apáid reményét s eltaszítod magadtól azt is még, ami egyedül üdvözítene? Vérem, gyermekem! válaszúton állsz -- gondolkozzál!

ÁRON	Apám! felelek erre is. Ismerem jól a ti Messiástokat, gondolkoztam róla sokat, de nekem az nem kell! Nem akarok szolgája lenni soha!

ILLÉS	Hallgass, ne folytasd tovább! Káromkodás az, amit beszélsz!

ÁRON	De beszélek atyám! Hadd hallja meg maga is, mit beszélnek a zsidó papok ott Jeruzsálemben a Megváltóról. Sokat hallgattam ôket, kerestem az alkalmat is, hogy halljak valamit róla, mert én is reménylettem, hogy Ô még megnyugtatja háborgó lelkemet. De amit hallottam, az engem nem vigasztal meg; (fokozódó tûzzel) az engem csak még jobban elkeserít s ha az a Megváltó megszületik, én leszek az elsôk között, akik hatalmát össze fogják törni!

ILLÉS	Szörnyûség! -- és miért? miért?

ÁRON	Mert a zsidó papok megváltója is zsarnok lesz és én a zsarnokokat szívembôl gyûlölöm. Mit ér az a Megváltó, aki király lesz és a nemzeteket járomba hajtja? Úr kevesebb marad, de annál több szolga és elnyomott, -- ez az egész haszon. Nem kérek az olyan megváltóból, aki a népeket vasvesszôvel fogja vezetni [2. Zsolt.]; -- mitôl vált az meg bennünket? Micsoda áldást hoz ránk? lehet ebben bízni, lehet ettôl boldogságot várni?!

ILLÉS	De tudod te bizonyosan, hogy ilyen lesz a Megváltó? Hát ha szelíd, hátha békés lesz?

ÁRON	A zsidó papoknál vannak a szent könyvek, ôk magyarázzák a jövendöléseket, ô nekik kell tehát azt legjobban tudniok! Ôk pedig ilyennek festik a Megváltót. Járnál csak Jeruzsálemben a templomokban, hallanád csak ott beszédeiket, miket az eljövendô nagy királyról mondottak, tudom, te sem lelkesülnél a Megváltótokért!

ILLÉS	Megváltótokért? -- hát a tiéd már nem többé?

ÁRON	Nem! Olyan király után, aki mást nem tud, csak nyers hatalommal, fegyverrel alattvalóit porig alázni, én nem rajongok s azt üldözni is fogom utolsó csöpp véremig. (Szelídebben folytatja.) Másnak kellene lenni édesapám, a Megváltónak! Szóval nem tudom kifejezni, de érzem jól, hogy ki válthatna, ki nyugtathatna meg engemet.

ILLÉS	Kicsoda, fiam! hátha megjön, hátha segíthet rajtad?

ÁRON	Nem jön meg, apám, mert olyan nem születhetik a világra! Annak hatalmasnak kellene lenni, de mégis szegénynek. Szegénynek mint én, hogy velem egyenlô legyen, hogy rá sohase irigykedjem, hogy fölötte még sajnálkozhassam is, de emellett hatalmasnak is, aki tanítson, vezessen, parancsoljon. És még ez sem elég! Látod édesapám! a zsidó papok megváltója egy gôgös, hideg uralkodó, akitôl csak félni és rettegni lehet. Nekem és minden szegénynek nem ez kell. (Kitörve ismét.) Megváltót akarunk, akinek szíve legyen, Megváltót, akit szeressünk, akinek ne keserves verítékkel szerzett filléreinket, de szíveinket adhassuk át. Tudsz, apám, ilyen Megváltót ígérni? ha igen, az elôtt leborulok azt soha el nem hagyom; annak én leszek a leghûségesebb szolgája.

V. JELENET

(Hirtelen, lélekszakadva lép be Eszter s örömében apját, majd bátyját karolja át.)

ESZTER	Ó Atyám! édes jó atyám! -- amit álmodtam, beteljesedett, itt van... itt közöttünk!... Ó kedves Áron, kedves bátyám! láttam ôt saját szemeimmel... minden, minden úgy van, amint megálmodtam.

ILLÉS	(izgatottan) Mi van úgy? beszélj értelmesen, hiszen nem értelek?

ESZTER	Ó Istenem, (végigsimítja homlokát.) Szinte belezavarodok a nagy boldogságba! Azt sem tudom, hogy hol kezdjem... Hát amint megyek a barlang felé, látom, hogy ott nagy fényesség van. Mintha ezer gyertya gyulladt volna ki s az mind ott égne, ott lobogna! Szentséges Teremtôm! gondoltam magamban -- ébren vagyok, nem álmodom megint? De nem, nem volt álom! Angyalok röpködtek a barlang fölött s énekeltek valamit olyan szépen, hogy én sírni kezdettem, de nem félelembôl, hanem a kimondhatatlan boldogságtól. Azután még közelebb mentem, benéztem az ajtón s amit ott láttam, azt soha -- soha, az egész életemben nem feledem el.

ÁRON	(megragadja Eszter kezét) Mit láttál Eszter, beszélj, -- beszélj!

ESZTER	(lelkesülten) Láttam, egy gyönyörû szép, szent asszonyt. Úgy mosolygott, ahogy csak az angyalok tudhatnak az égben s olyan ragyogó volt a szeme, mint a kinyílott mennyország.

ÁRON	(csalódottan ereszti el Eszter kezét) Csak ez? többet nem láttál?

ESZTER	Ó ha ez volna minden! De ölében tartott egy kis csecsemôt olyant, hogy annál szebb még az Isten Fia sem lehet! Ragyogott az arca, mint a déli verô nap s mikor rámosolygott az édes anyjára, valahány angyal volt, az mind leborult elôtte. És énekeltek újra! Énekeltek sokáig, de hogy mit, azt már nem hallottam. Visszafutottam ide hozzátok, hogy megmondjam, hogy megszületett Ô, a Megváltó!

ÁRON	Ó, Eszter, ha igazat beszélnél! Ha ez valóban a Megváltó volna!

ILLÉS	(eddig megrendülve, magában elmerülten hallgatott, majd hirtelen) És mondd, leányom, szegények voltak?

ESZTER	(síró hangon, késôbb sír is) Ó atyám, csak is ez búsítja szívemet. Ki sem mondhatom, hogy milyen szegények! Annak az aranyos kisdednek még csak ruhája sem volt! A szent édes anyja saját ruhájába takarta s úgy fektette -- gondoljátok csak el! -- úgy fektette a barmok jászolába! (Sír.) Szegény kisded! még csak bölcsôje sincsen! De azért mégis Ô a Megváltó! Hidd el, Áron! Ô az! Mit keresett volna különben annyi fényes angyal mellette?

ÁRON	(tépelôdve) Ha angyalt látnék, én is elhinném, akkor... akkor...

ESZTER	(fölsikolt) Ó nézd csak, Áron, itt van!

VI. JELENET

(Angyal hirtelen elôttük terem; Illés és Eszter leborulnak, Áron eleinte csodálkozva áll, majd az angyal beszéde alatt lassan térdre hull.)

ANGYAL	Békességet hozok, ne féljetek! Megszületett a Megváltó, a várva-várt! Leszállott az égbôl a földre az Isten fia, és áldást, békét, bocsánatot hozott a világra. (E szavak alatt lassan a szín két oldaláról angyalok lépnek be, kb. 8--10-en s széles félkörben csoportosulnak a beszélô angyal mögé.) Ti vagytok a választottak, akiknek Ô elôször óhajtja megmutatni magát, s minket küldött, hogy zengjük az ô dicsôségét!

(Int a többi angyalnak s azok együtt éneklik:

Dicsôség mennyben az Istennek... stb.

ezalatt jobbról is, balról is pásztorok szállingóznak be s eleinte csodálkozva állanak, majd mind, jobb és baloldalt csoportosulva, mély áhítattal térdre hullanak.)

VÁLTOZÁS.

(Az ének vége felé a hátsó függöny felgördül s mögötte van a szent jászol. A végsô énekszóra az angyalok a jászol felé fordulnak és térdre ereszkednek s két oldalról fény esik a szent jászolra, úgy hogy az csak most lesz tulajdonképpen látható. Majd távolról, lehetôleg úgy, mintha felülrôl hangzanék harmónium-kísérettel szelíd ének hallatszik:

Békesség földön az embernek,

Kit az igaz szeretet

A kis Jézushoz vezet,

Békesség, békesség.

Ezalatt az elsô angyal Illést közelebb vezeti a jászol elé, Eszter követi. Áron is megindul, néhány lépést tesz, de azután bánattal telve földre roskad.)

ILLÉS	(az ének után, kezeit kitárva) Édes kis Megváltóm, isteni gyermek! Imádlak, áldlak tégedet s hálát adok a nagy Jehovának, hogy ezt a boldog napot megengedte érnem! Boldogan, örömmel térdelek eléd s csak azért fáj a szívem, mert azt kell látnom, hogy te is szegény vagy! De legalább így én is adhatok tenéked valamit, segíthetek rajtad s azért amim van, mindazt átadom neked! Légy otthon házamban, isteni kisded s fogadj el engemet is, a te öreg szolgádat. Érted élek, érted halok, élve-halva tied vagyok!

ESZTER	Kis Jézuskám, drága Megváltóm! Én igénytelen, szegény kis leány vagyok, -- de mégis adok valamit, amit talán szívesen fogadsz. Nincs kincsem, nincs gazdagságom, de lelkem ártatlanságát, szívem tisztaságát híven ôriztem eddig. Ezt adom át neked, ezt ajánlom föl! Olyan tiszta akarok mindenkoron lenni, mint te vagy, isteni kisded, s életem végéig neked akarok szolgálni! Ó fogadd el tôlem ezt a jó szándékot. (Fényözöntôl kísérve a szent Szûz lép ki s Eszternek fehér liliomágat nyújt.)

ILLÉS	(látja, hogy Áron leborul s könnyezik) És te félsz, fiam? Jöjj, szólj te is; itt a szent perc, hogy beváltsd ígéretedet.

ÁRON	(zokogva) Ó atyám! mit mondjak én, a bûnös? Mit adhassak én, a csavargó, akinek semmije sincsen! Hiszen nyomorultabb vagyok, mint az útszéli koldus, bûnösebb, hogysem szemeimet erre a szent, égi kisdedre fölemelhetném!

SZENT JÓZSEF	(e beszéd alatt kilép a barlangból s kezét szeretettel Áron vállára teszi) Nem úgy, fiam! A kis Jézus nemcsak az igazakért, de a bûnösökért is jött a földre! Azért Megváltó, hogy azokat segítse, akik irgalmat, bocsánatot várnak tôle. Ne csüggedj, ne légy kislelkû, fiam! Ha nincs semmi másod, van szíved s az még nem rossz. Ezt add át neki, szenteld az ô szolgálatára, hiszen Ô tégedet is szeret. (Szeretettel fölemeli s a barlang nyílása elé vezeti.) Jöjj szegény bûnbánó felebarátom, öntsd ki szívedet a szeretô Megváltód elôtt!

ÁRON	Kis Jézus, nem tudok mást mondani, csakhogy szeretlek téged kimondhatatlanul! Ó, mily messzire haladtam a bûn útján s te szent kegyelmeddel visszavontál magadhoz! Látom, hogy te is szeretsz, hogy van szíved s a bûnt kivéve mindenben hasonló akarsz hozzánk lenni. Fogadd el hát az én törôdött szívemet is és tedd azt hasonlatossá a te ártatlan, tiszta szent szívedhez! És fogadd el azt a szent elhatározásomat is, hogy ezentúl sohasem zúgolódom sorsom ellen. Legyenek boldogok a hatalmasok, a gazdagok az ô gazdagságukban, én szegény maradok apám mellett s örülök, hogy az lehetek. Hiszen te is szegény lettél, megszentelted a szegénységet, nyugalmat hoztál a mi tépelôdô szívünkbe, legyen áldott ezért szent neved.

ESZTER	(meghatottan) Legyen áldott mindörökre.

ILLÉS	(közbevágva s átölelve Áront) A kis Jézus, aki mindnyájunknak békét hozott!

PÁSZTOROK KARA	(ének)

Kis Jézus! hallgass meg bennünket,

Ne vesd meg buzgó kérésünket,

Jászolodnál fogadjuk,

Hogy a vétket elhagyjuk,

Kis Jézus, hallgass meg!

(A végsô szavaknál a függöny legördül.)

VÉGE


Szállást keres a szent család

Szereplôk:

KOMMENTÁLÓ

I-VI ANGYALOK

MÁRIA

JÓZSEF

FOGADÓS

ASSZONY

FÉRFI

ÖREG PÁSZTOR

I-VI PÁSZTOROK

I.

KOMMENTÁLÓ	Ezelôtt 200 évvel történt... A világban nyugtalanság volt.

A nép feszülten várakozott. A jó szándékú emberek tudták, érezték, hogy valaminek történnie kell. Vártak valakire, aki a rossz bûnös világ helyett egy jobb és szebb világot teremt... Egy csendes éjszakán földre lépett az Isten, angyalok hirdették érkezését.

I. ANGYAL	Emberek, nagy örömet hirdetek nektek! Ma beteljesült forró vágyatok. Közétek jött az Isten. Nem kell félnetek Tôle. Ô nem ezért jött, hogy a megroppant nádszálat eltörje, hogy a füstölgô mécsbelet kioltsa. A bûnösökért, a betegekért, a szegényekért, a szenvedôkért jött közénk a világba.

II. ANGYAL	Szent ez az éjszaka, mert az Isten Fia földre jött.

Ma találkoztak az egek a földdel. E pillanatban született meg Betlehemben, Juda földjén. Nekünk angyaloknak az a feladatunk, hogy ezen a szent éjszakán Isten dicsôségét hirdessük. Dicsôséget zengjünk neki és békét hirdessünk minden jóakaratú embernek és ragyogó szempároknak.

III. ANGYAL	Ha nem zárjátok el szíveteket Tôle, betér hozzátok és boldoggá tesz benneteket. Szeressétek, várjátok Ôt nagyon és akkor találkozni fogtok vele. Nem is sejtitek milyen nagy öröm a vele való találkozás.

IV. ANGYAL	Tárjátok ki szíveteket ti is gyermekek örömmel. Imádkozzatok és énekeljetek, mert Jézus nemcsak a bácsikhoz és nénikhez jött, hanem hozzátok is. Engedjük, hogy betérjen hozzánk, és szíveinkben lakást vegyen. (elmennek)

KOMMENTÁLÓ	,,Abban az idôben történt, hogy Augustus császár rendeletet adott ki, hogy az egész földkerekséget írják össze. Ezt az elsô összeírást Cirinusz, Szíria helytartója bonyolította le. Mindenki elment a maga városába, hogy összeírják. József is fölment Galilea Názáret nevû városából Judeába, Dávid városába Betlehembe, mert Dávid házából és nemzetségébôl származott, hogy összeírják feleségével, Máriával együtt, aki áldott állapotban volt. Ott tartózkodásuk alatt elérkezett a szülés ideje. Mária megszülte elsôszülött fiát, bepólyálta és jászolba fektette, mert nem jutott hely nekik a szálláson.''

II. BETLEHEM FELÉ

JÓZSEF	(a kifáradt Máriát vezeti a színpadra)

Már látom a fényeket. Nézd csak, Mária, milyen otthonosan és melegen világítanak a dombokról. Még egy fél órácska, és már atyáim városában leszünk.

MÁRIA	A te atyáid városában, ami azonban az én atyáim városa is. Milyen öröm lehet számodra József, hogy újra láthatod Betlehemet. Hosszú volt az út és bizonyára nagyon fáradt lehetsz.

JÓZSEF	Igen, Mária. Fôként neked volt ez nagyon fárasztó, aki gyermeked születésére vársz. Nem lett volna szabad eljönnöd. Bizony könnyelmû voltam, hogy magammal hoztalak Názáretbôl.

MÁRIA	Ne aggodalmaskodj, József! Neked jönnöd kellett, mert maga a császár parancsolta meg. Jegyesek vagyunk, én akartalak elkísérni.

JÓZSEF	Köszönöm Mária... Ott nem messze egy házat látok. Egy fogadó. Ismerem. Gyermekkoromban még jártam itt. (kopog az ajtón, kis idô múlva kinyílik)

-- Jó estét fogadós úr. Jó uram van-e egy szobája a feleségem és jómagam számára?

FOGADÓS	Egy szoba? Ha-ha-ha! Nem halljátok a lármát?

Házam dugig tele van.

JÓZSEF	Nem kell annak nagyszerû szobának lenni. Egy kis kamra is megteszi. Egy kis helyecske, ahol a feleségem néhány órára lehajthatja fáradt fejét.

FOGADÓS	Tréfáltok már látom. Jó hangulatban vagytok, még ebben az idôben is. Szállásról azonban szó sem lehet. Próbáljátok meg szemben. Ha-ha-ha... Ilyenkor szállást?

(József és Mária halkan köszönve továbbmennek a felgyûrt ingujjú fogadós nevetésétôl kísérve)

MÁRIA	Ezt a házat gondolta. Bekopogsz még egyszer? Olyan fáradt vagyok, mint száz átvirrasztott éjszaka után.

JÓZSEF	Szívesen kopogok. Talán csak nem hiába. (kopog)

ASSZONY	(ajtót nyit) Mit akartok?...Miért zavartok ebben az órában?

JÓZSEF	Azt gondoltuk, szállást kapunk nálatok legalább egy éjszakára.

MÁRIA	Csak egy éjszakára jó asszony!

JÓZSEF	Látod, a feleségem gyermeket vár, kérlek szépen.

ASSZONY	Nagyon jól látom, hogy áll a dolog. Na és? -- mi közöm hozzá! Itt nem maradhattok éjszakára. Elôkelô vendégeim vannak.

MÁRIA	Csak egy kis helyecskét!

ASSZONY	Semmi! Ne kolduljatok! Azzal nem értek el semmit! Kemény a szívem, nincs hely számotokra.

MÁRIA	Nagyon fáj, hogy így bántak veled József. Újra elutasítottak. Megkímélhettek volna ettôl a megalázástól.

JÓZSEF	Nem tesz semmit, Mária! Isten kezében vagyunk. (Mária rátámaszkodik, továbbmennek) -- Megpróbálom itt. (újra kopog)

FÉRFI	Hé, hé, miért olyan viharosan, nem tudtok egy kicsit halkabban kopogni?

JÓZSEF	Bocsánat, nem szeretnélek megzavarni. Szállást kérnék tôletek. Egy kicsikét, többet nem.

FÉRFI	Micsoda szemtelenség! (felháborodva) Késô éjszakán szállást keresni! Menjetek dolgotokra. Ne zavarjatok engem és családomat.

(József és Mária letörten megállnak a háttérben)

ÖREG PÁSZTOR	(meglepetten és sajnálkozva) Béke veletek jó emberek. Hová mentek? Ezen a zord éjszakán. Ebben az órában a családi fészek melegénél kellene lennetek.

JÓZSEF	Béke veled Ábrahám fia. Úgy nézem jó ember vagy. Segíts rajtunk, Betlehemben nem volt hely a mi számunkra.

MÁRIA	Segíts rajtunk és megjutalmaz érte Atyáink Istene!

ÖREG PÁSZTOR	Jó emberek, szívesen segítenék rajtatok, de nem tudom, hogy az én kicsiny szegényes, hideg házam méltó hajlék lesz-e Ábrahám gyermeke számára.

JÓZSEF	(ráteszi vállára a kezét) -- Jó testvér örömmel elfogadom segítségedet. Hidd el nekem, nem nagy, szép lakásra van szükségem, hanem a jó szívre, a szeretetre, a segítôkészségre. Ezért Isten nevében ígérem neked, hogy jóságodért százszoros jutalomban lesz részed.

ÖREG PÁSZTOR	(meglepôdve) -- Jó emberek én nem jutalomért teszem ezt, csak segíteni akarok Ábrahám atyánk gyermekein. -- De induljunk már, itt a közelben a házam. Én majd kimegyek a többiekhez a nyáj mellé, hogy kényelmesebben pihenhessetek.

(Mária és József elmegy)

ÖREG PÁSZTOR	(tûnôdve) -- Milyen csodálatos. Valami nagy dolgot rejtenek... Kik lehetnek ezek az egyszerû emberek?... Mennyi békét sugároznak. Vajon nem-e ôk hordozzák a megváltói ígéretet?... Várjunk csak! Hiszen Mikeás megjövendölte... Betlehemben születik! Szaladok gyorsan és elmondom sejtelmeim pásztortestvéreimnek is.

ÉNEK	Csordapásztorok V.sz.

III.

(pásztorok a színen. Élénken mondják élményeiket)

I. PÁSZTOR	Hé pásztorok! Valóság-e ami történt velünk vagy csak álom? Ennél szebbet még álmodni sem tudtam volna!

II. PÁSZTOR	Dörzsöld meg a szemed, és ébredj fel, mert nem álom volt ez, hanem szent igazság! Angyalokat, fényességet láttunk, akik nagy örömmel hirdették, hogy itt a közelünkben megszületett a várva várt Megváltó.

III. PÁSZTOR	Én nem aludtam, nyájamat ôriztem. Egyszer csak azt vettem észre, hogy nagy fényesség töltötte be az eget. Úgy tûnt, mintha megvakultam volna. De ez egy jó fény volt, mert nem fájt tôle a szemem és nagy örömmel töltött el.

IV. PÁSZTOR	Igen, igen. A fénybôl pedig egy hang hallatszott. Olyan világos, olyan tiszta volt, amelyet még sosem hallottam. Azt mondta: Ne féljetek! Nagy örömet hirdetek nektek és az egész népnek.

(Berohan az öreg pásztor)

ÖREG PÁSZTOR	Hé, legények, nagy újságot mondok nektek. Nagy vendégeim vannak. Nálam van egy férfi, akit Józsefnek hívnak, és felesége Mária, aki gyermeket vár. Atyáink Istene megértette, hogy tôlük kell hogy szülessen a világ Megváltója.

V. PÁSZTOR	Pihent a nyáj.

VI. PÁSZTOR	De akkor szólt.

I. PÁSZTOR	Gyertek pásztorok, szaladjunk, mert minket is arra irányított az angyal. Menjünk és köszöntsük a világra született Megváltót.

(elmennek) Pásztorok, pásztorok...

KOMMENTÁLÓ	A pásztorok elindulnak és hangosan rátaláltak a kis Jézusra, a betlehemi egyszerû istálló-lakásban.

Egy pillanatig sem kételkedtek, hogy a jászolban fekvô gyermek az Isten fia-e, vagy sem. Szegényes ajándékaikat a jászol mellé tették.

(A jászol elôkészítve. Körülállják:

József, Mária, az angyalok, a pásztorok hódolnak elôtte)

ÖREG PÁSZTOR	Pásztortársak adjátok át ajándékaitokat a Megváltónak és hódoljunk elôtte.

-- Kis Jézus, én nincs mit adjak, mert szegény vagyok. De legalább hoztam egy kis szalmácskát, hogy a kemény jászoltól ne fájjon fejecskéd.

I. PÁSZTOR	Amikor meghallottam, hogy megszülettél, mint a nyúl szaladtam haza és elhoztam a gyapjúsálamat.

II. PÁSZTOR	Én pedig az áldott kis Jézuskának, egy köcsög tejecskét hoztam.

III. PÁSZTOR	Én is hoztam a kis Jézuskának egy eleven báránykát.

IV. PÁSZTOR	Én a legszegényebb vagyok a pásztorok között. Nem adhatok mást, csak a szívemet, de azt is szívesen odaadom.

KOMMENTÁLÓ	Ezen az éjszakán az egész világ úton van ôhozzá. Még az állatok is ott vannak mellette és leheletükkel melegítik ôt, mert az éjszaka hideg. Úton kell legyen ôhozzá minden öreg és fiatal, beteg és egészséges és kivétel nélkül minden kisgyerek. Örömünnep ez, azért Isten hírnökei, az angyalok mindenkit felszólítanak az örömre.

I. ANGYAL	Örüljetek idôs bácsik és nénik, még akkor is, ha nehéz életetek, mert Isten szeret titeket.

II. ANGYAL	Örüljetek ti édesapák, kik családjaitokért éjjel nappal dolgoztok. A mai éjszakán Jézus erôt ad nektek.

III. ANGYAL	Örüljetek ti édesanyák, akik gyermekeitek számára a szeretet virágai vagytok. Örüljetek és vezessétek el gyermekeiteket a betlehemi Jézushoz.

IV. ANGYAL	Örüljetek mind, fiúk és lányok, akik ezen a szent éjszakán köszöntöttétek Jézust. Ô megjutalmazza szívetek jóságát.

I. ANGYAL	Örüljetek gyermekek, mert Jézus szeret titeket. Sose feledkezzetek meg róla és ti is szeressétek ôt.

V. ANGYAL	Karácsonyi pásztorok.

VI. ANGYAL	Betlehemi ének.

KOMMENTÁLÓ	Ha Jézust szeretjük, tegyünk mi is úgy mint a pásztorok. Ôszintén boruljunk le eléje és ígérjük meg, hogy szívünk az övé lesz.

ÉNEK	Fel nagy örömre.

VÉGE


Jöjjetek velünk a jászolhoz

Szereplôk:

GYERMEK (Csillagvivô)

ANGYALOK (több)

PÁSZTOROK (több)

MÁRIA

JÓZSEF

I.

GYERMEK	(aki a csillagot viszi) Mindnyájatoknak világítok emberek, hogy megtaláljátok a Betlehemhez vezetô utat. Széles az én utam a hatalmas mennybolton. Onnan, ahol a Nap felkel, egészen nyugati bölcsôjéig vonulok az ég hídján és arra figyelmeztetlek benneteket, akit megígértek, és akinek jönnie kell, hogy mindnyájatokat megváltson. Emmanuelnek, velünk az Istennek, a világ Üdvösségének, a Béke Fejedelmének, nevezik Ôt. -- Három bölcs megértette üzenetemet. Elindultak, nagy sivatagokon és kopár hegyeken át vándoroltak. Útjukon azt az üdvösséget keresték, amelynek ígéretében ôk is, és ti is részesültetek. Keljetek ti is fel, menjetek velünk, keressétek a világ királyát.

I. ANGYAL	Mi Isten hírnökei vagyunk. Ezen a szent éjszakán azzal bízott meg az Isten, hogy minden jóakaratú embernek elvigyük a legnagyobb örömét: megszületett Jézus.

II. ANGYAL	Karácsony napján minden gyermek örvendjen, mert a Kis Jézus mindenkinek örömet akar szerezni. Ô az ajándékozó Jézus aki mosolyt fakaszt a csillogó gyermekarcokon.

III. ANGYAL	Csak azok érzik meg az Ô örömét, akik jók akarnak lenni. Ha mindenkit szeretünk, senkinek rosszat nem akarunk, szüleinket tiszteljük, rosszat nem teszünk, rendszeresen imádkozunk, hittanra és templomba járunk -- akkor Jézus a mi szívünkbe is sok ajándékot lop be.

IV. ANGYAL	Béke legyen veletek emberek. Az a küldetésem, hogy a békét hirdessem nektek, azt a békét, akit Krisztusnak neveznek. E pillanatban születik Betlehemben, Juda földjén. Szalmán fekszik, szegényen, mint az emberek legszegényebbje.

Ének

II.

I. PÁSZTOR	Éjszaka volt. Bárányaim éppen pihentek az akolban. Én pedig gondolkodtam. Azon gondolkodtam, hogy milyen rosszak az emberek és milyen kevesen szeretik az Istent... Pedig az Isten milyen jó volt hozzánk. És egyszer csak nagy fényességet láttam.

II. PÁSZTOR	Én éppen Hénokkal beszélgettem. Azon töprengtünk, hogy ma egész éjjel dolgoznunk kell, mert ha nem, másnap családjainknak nem lesz mit enniük. És ekkor én is nagy fényességet láttam. Elnémultam, megijedtem.

III. PÁSZTOR	Én is megijedtem, de csak egy pillanatra. Mindjárt láttam, hogy a fény Istentôl van. Annyi öröm és boldogság volt a fényben. Lelkem olyan boldog lett amikor az angyal hangját hallottam.

IV. PÁSZTOR	Én aludtam. De Jotám barátom felrázott. Nem tudott egy szót sem szólni, olyan meglepett volt. Csak dadogott és a fényre mutatott. Egy másik világból sugárzó fényre.

V. PÁSZTOR	Igen, igen. A fénybôl pedig egy hang hallatszott. Olyan világos, olyan tiszta, amilyet még sohasem hallottam. Azt mondta: Ne féljetek! Nagy örömet hirdetek nektek és az egész népnek.

III.

I. PÁSZTOR	Üdvözlégy Kicsiny Királyunk, lelkünk fénye, szép virágunk. Szívünknek kis büszkesége, hogy elôször hullunk térdre elôtted, ki Istenünk vagy! Halld meg egyszerû szavunkat: Minden régi ismerôs itt -- csupa lélek és merô hit. Hogy istállód nem szégyelled -- megférünk jól egymás mellett. Magunk közé fogadnánk, ha -- kedved van a pásztorságra. De Te arra küldettél, hogy mindnyájunkat vezérelj! Ám hiába szót ne öltsek -- mondhatnánk-e vajmi bölcset? Vidám vagyok néha heves -- Kijut néha egy nyakleves. Annál jobban fütyörészek -- elfelejtem az egészet!

II. PÁSZTOR	Uram! Idejöttem hozzád -- hogy meglássam tiszta orcád. Öreg vagyok tudom már jól -- én vagyok az öreg pásztor. De ha láttad volna, hogyan futkároztam a nagy hóban, amikor a csillag szállott, hogy elérjem az istállót. Igaz, úgy ahogy az útban némiképp lesántultam, még a gégém is kifulladt. Ne ijedj meg, hogy így fújtam. Ezért átadom a szót kedves Konok barátomnak.

P. KONOK	Konok vagyok, nem tagadom, de tiszta a gondolatom. Egyik dióhéj lágyabb, a másik meg keményebb. Az a fontos, hogy belülrôl mi rejlik és mi merül föl. Hibáztam is, már megbántam, hogy a hangnak ellenálltam. Amely hívott, intett, óvott, most már tudom, hogy való volt. Tekints úgy rám drága gyermek, mint kit megtalált kegyelmed.

BOJTÁR	Én vagyok a legkisebbik, aki mindig lót-fut segít. Hogyha bárány béget, ugrom, átszaladok árkon-bokron. Gyors vagyok és fôként fürge, mint a gyík és mint az ürge. Most is futva jöttem hozzád, hogy fellebbent a csillagocskád.

II. PÁSZTOR	Nincs aranyunk se gyémántunk, örülünk, hogy téged látunk. Talán most még nem óhajtod, de fogadd el most a sajtot.

V. PÁSZTOR	Itt a csöbör friss tejecske, váljék jó egészségetekre.

III. P. KONOK	Pácolt sonka vajjal jó ám, megenném én minden órán, be jó szívvel adom nektek, nem tudok mást jobbat szebbet.

IV. P. BOJTÁR	Kisbáránykám már ficánkol, jobb lesz neki tán a jászol. Látod csak ezt hoztuk néked, nem ragyogó fényességet. De a szívünk melegét, öntjük Jézus elibéd.

Ének

IV. BETLEHEMI JELENET

GÁSPÁR	Elôdeink, akik az eget kutatták, régi idôben már kiszámították.

MENYHÉRT	Napkelet elôtt, ha hajnal égen Jupiter, Szaturnusz hogyha együtt lészen, és eggyé olvadva szórja sugarát, ez jelzi nekünk, az újszülött Királyt.

BOLDIZSÁR	Az úton elôttünk csillag vezetett, amíg el nem értük a kis Betlehemet. Aranyat hoztunk az égi Királynak, tömjént is, mirhát is, az Isten Fiának. Kérünk, áldj meg minket, világ Megváltója, bûnnek eltörlôje, mennynek megnyitója.

V.

CSILLAGVIVÔ	Látjátok, milyen jó, hogy kivettétek fényemet. Ha Isten hívô szavának ellenálltok, ezt az örömet sosem tapasztaljátok. Boldogok vagytok ti pásztorok, és ti bölcsek, hogy a fáradságot nem sajnáltátok, mert így Krisztusra találtatok. Ezt a fényt, amit megláttatok, sose engedjétek kialudni, mert ez a legdrágább kincsetek.

I. ANGYAL	Ezen az éjszakán az egész világ úton van Ôhozzá. Még az állatok, ökör, és szamár is ott vannak mellette, és leheletükkel melengetik Ôt, mert az éjszaka hideg.

II. ANGYAL	Látjátok milyen igaz, amit mondtam nektek. Örömhírem nektek is szól, minden embernek. Nektek született ma a Megváltó.

III. ANGYAL	Azoknak is akik nem hisznek.

IV. ANGYAL	Akik már nem járnak szentmisére.

I. ANGYAL	Akik elvesztették reményüket.

II. ANGYAL	Akik bátortalanok lettek és kétségbeesettek.

III. ANGYAL	Azoknak is akik sötétségben élnek és nincs bizalmuk.

IV. ANGYAL	A jászolban levô gyermek mindenkihez jött.

I. ANGYAL	Öregekhez és elhagyatottakhoz.

III. ANGYAL	A boldogokhoz és azokhoz, akik másokat boldoggá tesznek.

IV. ANGYAL	És azokhoz is akik áldást jelentenek mások számára.

CSILLAGVIVÔ	Kicsi karjával átöleli az egész világot, az emberiséget.

MÁRIA	József! Mennyi béke, mennyi öröm és mennyi dicsôség van ez éjszakában.

JÓZSEF	Igen, Mária -- velünk van az Isten. Ô tett minket ilyen boldoggá. Milyen szép lenne ha minden ember érezné ezt a nagy örömet...

I. ANGYAL	Ünnep van ma a földnek minden szögletében, ünnep van minden gyermek kis boldog szívében. Jézus közelében megnyílnak a szívek, kitölt

minden embert az égi szeretet. Kis házban, nagy házban csak róla beszélnek, Érte van az ünnep, Neki zeng az ének! Nagy öröm van ma is, hiszen megszületett az aki után ég, s föld epekedett.

CSILLAGVIVÔ	Aki még áll, térdeljen le elôtte, és ajándékozzuk neki szívünket.

VÉGE


Földre szállt a Messiás...

(Elôadva 1977 karácsonyán Gyulafehérváron.

Rendezte: Knecht József)

Szereplôk:

NARRÁTOR

SIMEON

ÉGI HANG

I.-III. FÉRFI

GÁSPÁR

MENYHÉRT

BOLDIZSÁR

ILLÉS

SÁMI

ÁRON

KÁRON

ÉNEK	Égô tüzes parázs, égesd, égesd a szám

Ne tudják hallgatni tovább, próféták új szava kell már!

Új dalra vár, új szóra vár, új fényre vár az egész teremtett világ!

Új földre vár, új égre vár, az egész teremtett világ!

NARRÁTOR	Karácsonyt ünneplünk, a Megváltó születésérôl emlékezünk meg. Gondolatban menjünk végig az Ószövetség történelmén és nézzük meg, hogyan valósult meg Isten megváltói terve a történelem folyamán. ,,Kezdetben volt az Ige és az Ige Istennél volt és Isten volt az Ige. Minden általa lett, nélküle semmi sem lett, ami lett.'' Az idôk kezdetén Isten megteremtette a világmindenséget, a kozmoszt s végül az embert. És látta Isten, hogy minden amit alkotott igen jó. Isten saját képmására teremtette az embert, birtokul adta neki a földet és halhatatlanságot ígért neki, ha engedelmeskedik az Ô parancsainak. Az ember azonban nem tudott ellenállni a sátán kísértésének és elkövette az elsô bûnt, s ezzel elvesztette a mennyországot is. A jóságos Isten azonban megkönyörült az emberen és megígérte számára a Messiást, aki megtöri a sátán hatalmát és visszaszerzi az ember számára az elvesztett életet.

Az Úristen így szólt a kígyóhoz: ,,Ellenkezést vetek közéd és az asszony közé, a te ivadékod és az ô ivadéka közé. Ô széttiporja fejedet, te meg sarka után leselkedel.''(Gen 3,15)

Kiválasztott ezért magának egy népet, amely megôrzi az igaz Istenben való hitet és a Megváltó eljövetelének reményét. E népbôl fog származni a Messiás. Ez a nép pedig a zsidó nép volt, amelynek ôsatyja Ábrahám. Isten így szólt Ábrahámhoz: ,,Vonulj ki földedrôl arra a földre, amelyet majd mutatok neked. Nagy néppé teszlek. Megáldalak és naggyá teszem nevedet, s te magad is áldás leszel. Általad nyer áldást a föld minden nemzetsége.''

Ábrahám unokája Jákob megjövendöli, hogy a Messiás Júda törzsébôl fog származni. ,,Nem tûnik el a jel Judától, sem a fejedelmi pálca a lábától, amíg le nem róják neki az adót és a népek nem engedelmeskednek neki.'' (Gen 49,10)

A pusztai vándorlás alatt Isten a pogány próféta által is megerôsíti ígéretét:,,Látom, de nem most, látom, de nem közelrôl. Csillag tûnik fel Jákob törzsébôl, jogar sarjad Izraelbôl.''(Num 24,17).

Dávid királynak megígéri, hogy az ô családjából fog származni a megváltó. Nátán próféta így szólt Dávidhoz: ,,Ezt mondja az Úr: Ha majd napjaid betelnek és megtérsz atyáidhoz, megtartom magvadból származó utódodat és megszilárdítom királyságát. Az Atyja leszek, ô meg a fiam. Házad és királyságod örökre fennmarad színem elôtt, trónod örökre szilárd marad.'' (2 Sám 7,12,14)

A megpróbáltatás évei alatt Isten a próféták által újból és újból megerôsíti ígéretét. Izaiás próféta megjövendöli, hogy a Messiás szûztôl fog születni. ,,Igen, a Szûz fogan és fiút szül, és Emmánuelnek nevezi el.'' (Iz 7, 14)

A fogság alatt a próféták ismét csak a Messiás eljövetelének reményével vigasztalják a népet. ,,Igen, jönnek napok -- mondja az Úr --, amikor majd teljesítem ígéretemet, amelyet Izrael házának és Júda házának tettem azokban a napokban és abban az idôben igaz sarjat sarjasztok Dávidnak, aki jogot és igazságot teremt az országban.''

A babiloni fogságból való kiszabadulás után, a templom építésénél Zakariás próféta így vigasztalja a siránkozó népet: ,,Ujjongj Sion leánya! Zengj éneket Jeruzsálem leánya! Nézd, közeleg királyod: igaz és gyôzedelmes, alázatos, szamáron jô, szamárnak hátán, szamárnak csikaján.'' (Zak 9,9)

A Makkabeusi kor után Izrael római tartomány lesz. A zsidók már valóban csak a Messiásban reménykedhetnek. Várják ôt, hívják a szabadítót, Dávid fiát, Emmánuelt, Izrael pásztorát, az emberfiát. Most nézzük meg, milyen Messiást vártak a zsidók. Milyen lesz a Messiás?

ELSÔ JELENET

NARRÁTOR	Az evangéliumi agg Simeon házában vagyunk. Simeon mélyen hívô, egyszerû vallásos zsidó, aki várja a Messiást. Este van. Simeon lefekvéshez készülôdik. Most éppen esti imáját mondja el:

SIMEON	Áldott vagy Urunk Istenünk, élet és halál korlátlan ura, mindenség Istene, mert tôled kaptam a mai nap minden percét, minden örömét. Te ajándékoztál meg a nap sugarainak éltetô melegével, te vezetted roskadozó lépéseimet, te gondoskodtál számomra kenyérrôl, te adtál erôt a munkához és most te készítesz számomra éjszakai nyugalmat. Engedj lefeküdnöm örökkévaló Isten békében és kelts fel Uram életre, terjeszd ki fölém békességednek sátrát és igazgass engem tôled való jó tanáccsal és segíts rajtam neved miatt. Az élet, az áldás, a béke és a jómód könyvében legyen rólam és egész népemrôl, Izrael házáról említés és feljegyzés boldog életre és békére. Dicsértessél és magasztaltassál örökkévaló Isten, a béke szerzôje örökkön örökké.

(Ezután lefekszik és elalszik; álmában hirtelen hangot hall)

ÉGI HANG	Simeon, Simeon! Kegyelmet találtál nálam, és életed kedves az én szemem elôtt. Ezért ígérem neked, hogy nem halsz meg addig, míg karodban nem fogod tartani a Megváltót, akire a népek várakoznak.

FÜGGÖNY

MÁSODIK JELENET

NARRÁTOR	Az idôs Simeon, álma utáni szombaton, kicsit zaklatott lélekkel a zsinagógába megy, hogy gyötrô kérdéseire választ találjon. Alázatosan meghúzódik a szegényeknek fenntartott hátsó székek egyikében és gondolataiba mélyed. Ekkor egy férfi jelentkezik olvasásra és Izaiás tekercsét kéri, hogy magyarázatot fûzhessen hozzá...

I. FÉRFI	(megcsókolja a tekercset és olvasni kezd): ,,Vesszô kél majd Izáj törzsökébôl, a hajtás sarjad gyökerébôl. Az Úr lelke nyugszik rajta.'' (Iz 11,1--2).

Az Írás ezen szavai világosan mutatják, hogy Adonáj -- ezerszer legyen áldott az Ô neve -- prófétai Messiást ígért nekünk, amint ezt szolgájának Mózesnek, több mint ezer éve tudtára adta, s amint ezt a Tóra ötödik tekercsének a prófétákról szóló része kimondja: ,,Prófétát támasztok nekik, testvéreik körébôl, neki adom ajkára szavaimat, s ô mindent tudtukra ad, amit parancsolok nekik.'' (Deut 18, 18) Nem érthetem meg azt az elvakulást, melyet népemnek egyes tagjai az Írással szemben tanúsítanak. Hisz az utalás világos, ôk mégis más Szabadítóra várnak. Ne hagyjuk magunkat félrevezetni az érdekek és körülmények által! Míg a lélek nyög rabiga alatt, addig ne keressük a politikai szabadulást. Hogy is jöhetne hatalmas király, politikai Messiás, ha Izaiás próféta egy másik helyen így jövendöl: ,,Nézzétek, a szolgám, akit támogatok, választottam, akiben kedvem telik. Kiárasztom rá lelkemet, hogy igazságot vigyen a nemzeteknek. Az ô tanítására várnak a szigetek.'' (Iz 42,1, 40). Ó, Adonáj, atyáinknak Istene, Ábrahámnak Istene, Izsáknak Istene, Jákobnak Istene világosítsd meg választott néped szívét, hogy kétség nélkül felismerje azt a prófétát, akit számára utolsó mentsvárként küldessz, s ne ringassa hiú ábrándokban magát!...

II. FÉRFI	(szemmel láthatóan nem tetszik neki amit idôsebb hittársa mond) Én Dániel tekercsét kérem! (megcsókolja a tekercset és olvasni kezd) Nem titkolom, a zelóták pártjával rokonszenvezek s nekem is határozott meggyôzôdésem, hogy ide királyi Messiás kell. ,,Láttam az éjjeli látomásban, hogy íme az ég felhôin valaki közeledik. Olyan volt, mint az Emberfia. Amikor az ôsöreghez ért, színe elé vezették. Hatalmat, méltóságot, és királyságot adott neki. Minden népnek, nemzetnek és nyelvnek neki, kellett szolgálnia. Hatalma örök hatalom volt, amely nem enyészik el soha, és királysága nem megy veszendôbe.'' (Dán 7,13--14) Dániel világos szavai mellett népemnek a golyóktól elszenvedett elnyomatása is mondatja ezt velem. Isten, az ég és föld hatalmas ura, nem tûrheti már tovább a választott nép ellen elkövetett számtalan igazságtalanságot és templomának gyakori megszentségtelenítését.

Csodálkozom, hogy az öregkorral együtt a végtelenül bölcs és igazságos Adonáj az elôttem beszélônek nem adta meg a megfelelô tapasztalatot és éleslátást. El kell jönnie a Messiás királynak, hogy visszaállítsa Izrael régi, dávidi dicsôségét! Mi készen várjuk, harcra készen, hogy kiüssük ellenségeinket s addig nem nyugszunk meg, míg a népek rettegve nem emlegetik Ábrahám ôsatyánk népének nevét...

III. FÉRFI	(idegesen izeg-mozog míg a másik beszél) A Zsoltárok könyvét kérem! ,,Te pap vagy mindörökké Melkizedek rendje szerint'' (Zsolt 110) Hát ez az idézet mit mond? Ez talán nincs az Írásban?! De igen, benne van, csak az elôttem felszólalók ,,kifelejtették''! Pedig igazi papi Messiás kell nekünk! A fôpapi széket méltatlanok bitorolják! Áron leszármazottait félredobták, kizárták méltó örökségükbôl. Ezt meddig tûri még Adonáj?! (lassan mindenki kimegy, Simeon egyedül marad).

SIMEON	Uram, kegyes és irgalmas Istenem, az irántam tanúsított nagylelkûséged boldoggá és szomorúvá tesz egyszerre. Boldoggá tesz az, hogy még karjaimba foghatom azt, akit évezredek óta várnak a népek. De szomorkodom is, mert belülrôl marcangol egy kérdés: Hatalmas királyt, dicsô prófétát, és papi Messiást várnak! De az elvesztett Isten országát ki szerzi vissza? A szegénynek ki enyhíti sorsát? A szívek szeretetszomját ki elégíti ki? A lélek békéjét ki hozza el? A Te segélyedre várunk, örökkévaló Istenünk. Bocsáss meg népednek, ha vétkezett, tekints nyomorúságunkra, és küzdj a mi küzdelmünkben, szabadítsd meg népedet a Te neved miatt. Gyógyíts meg bennünket és meggyógyulunk, segíts rajtunk és megszabadulunk. Ne nézd vétkeinket és atyáink vétkeit, de emlékezzél meg atyáinknak tett ígéretedrôl. Jöjj el ó Uram és ne késlekedj! Jöjj el szabadításunkra! Ó, egek, harmatozzatok onnan felülrôl és a felhôk csepegjék le az igazat! Jöjj ó, Üdvözítô, jöjj ó, népek Megváltója! Jöjj el Emmánuel, mert utánad sóhajtoznak a lelkek! Jöjj, mert erôs Megváltóm vagy te! Dicsértessél Örökkévaló, Izrael népének gyógyítója és Megváltója.

FÜGGÖNY

HARMADIK JELENET

ÉNEK	Téged vár a népek...

NARRÁTOR	Jeruzsálemben vagyunk, Nagy Heródes idejében. Az agg Simeon elgondolkozva sétálgat a város utcáján, amikor három díszes öltözetû idegennel találkozik össze. Egyikük köszönti:

GÁSPÁR	Béke veled testvér!

SIMEON	(meglepôdve): Kik vagytok ti idegenek, akik testvérnek szólítotok engem?

GÁSPÁR	Idegen bölcsek vagyunk, akik a világ három égtájáról eljöttünk, hogy imádjuk a zsidók újszülött királyát, a Messiást, akire már régóta várnak a nemzetek.

SIMEON	(izgatottan): De hát ki mondta nektek, hogy megszületett a Messiás?

MENYHÉRT	A nevem Menyhért, Indiában éltem visszavonultan, mert láttam, hogy népem elfelejtkezett az igaz Istenrôl, és bálványimádásba süllyedt. A szeretet kiveszett az emberek szívébôl és az emberek csak önmaguknak élnek. Én a csillagos égbôl olvastam ki, hogy kell léteznie egy hatalmas Istennek, aki a világmindenséget fenntartja és kormányozza. Gyakran elmélkedtem errôl a hatalmas Istenrôl és rájöttem, hogyha Isten kormányozza a világot, akkor az embereknek is gondját kell hogy viselje és nem hagyhatja, hogy az emberek a teljes nyomorba süllyedjenek. Egyik alkalommal, mikor éppen ezen elmélkedtem, hirtelen egy fényes csillag tûnt fel az égen, én pedig egy hangot hallottam, amely így szólt: ,,Menyhért, kövesd ezt a csillagot és ez el fog téged vezetni a népek megváltójához. Ô fogja visszalopni az emberek szívébe a szeretetet. Menj és mutasd be neki hódolatodat néped nevében! Utadon még két bölccsel fogsz találkozni, akik szintén a Megváltóhoz igyekeznek.''

BOLDIZSÁR	Én Boldizsár vagyok Egyiptomból. Népem szintén elfelejtkezett az egy, igaz Istenrôl és saját maga alkotott Isteneket magának. Én sokat imádkoztam Istenhez és kértem, hogy vezesse vissza népemet az igaz Isten ismeretére, hiszen a nép így a pusztulásba rohan.

Egyik este amint így imádkoztam, hirtelen egy nagy csillag tûnt fel az égen. Fénye elhalványította a többi csillagét és egyenesen a fejem fölött állt meg. Ugyanakkor egy szózatot véltem hallani, amely így szólt: ,,Boldog vagy Boldizsár, mert reményed beteljesül. Kövesd ezt a csillagot, amely el fog téged vezetni egy gyermekhez, akit majd a zsidók királyának fognak nevezni. Ô fogja a népeket megtanítani az igaz Isten ismeretére és benne fog áldást nyerni a föld minden népe. Utadon más kettôvel fogsz találkozni, akik ugyanoda igyekeznek, mint te.''

GÁSPÁR	Én Gáspár vagyok, a görög nép fia. Már kora ifjúságom óta elszomorodva láttam, hogy népem megfeledkezik az Istenrôl, törvényrôl és csak a kéjnek, gyönyörnek él. Népem legjobbjai próbálták visszavezetni a népet az Isten és a törvény tiszteletére, de szavuk elszállt mint a füst és nem talált nyitott fülekre. Én mégis bíztam abban, hogy jönni fog Valaki, aki fölébreszti a népet a gyönyör kábulatából és megtisztítja bûneinek szennyétôl, kiengeszteli az Istennel és megtanítja az erkölcsös, emberhez méltó életre. Egy sötét éjszaka, amint ezen gondolkodtam és vágyaim sóhajai az ég felé szálltak, egy ilyen Megváltó után, az éjszaka sötétjét hirtelen vakító fény világította be. A fényt egy nagy csillag sugározta a földre. Nekem pedig úgy tûnt, mintha egy égi hang ezt mondaná: ,,Örülj Gáspár, mert vágyad megvalósult! Kövesd ezt a csillagot, amely egy kisdedhez fog elvezetni. Ô lesz az, aki megváltja az embereket bûneiktôl, Ô fogja kiengesztelni az eget a földdel, az Istent az emberekkel, az Ô élete, szenvedése és halála által. Ô fogja megtanítani az embereket az Isten-gyermeki életre, Ô fogja közvetíteni az emberek számára Isten szeretetét, az Ô engedelmessége fogja megnyitni az emberek számára a boldogság, a béke, a szeretet országának kapuit. Készülj fel az útra, és indulj, mutasd be hódolatodat, imádásodat a népek megváltó királyának. Utadon más kettôvel fogsz találkozni, akik ugyancsak hálájukat és imádásukat akarják leróni a világ Megváltója elôtt.'' Elindultam tehát és utamon összetalálkoztam társaimmal és a csillag vezetésével értünk ide Jeruzsálembe. Mondd meg tehát testvérem, hol van a Messiás, a zsidók újszülött királya, hogy elmenjünk és imádhassuk ôt?

SIMEON	(az elbeszélések alatt egyik ámulatból a másikba esik, végül elgondolkozva, révetegen így szólt) Menjetek fel a királyi palotába, ott talán megadják nektek a választ; a magamfajta egyszerû ember erre nem tud válaszolni...

FÜGGÖNY

NEGYEDIK JELENET

ÉNEK	Csordapásztorok...

NARRÁTOR	,,Abban az idôben történt, hogy Augustus császár rendeletet adott ki, hogy az egész földkerekséget írják össze. Mindenki elment a maga városába, hogy összeírják. József is fölment Galilea Názáret nevû városából Júdeába, Dávid városába, Betlehembe, mert Dávid házából és nemzetségébôl származott. Elment tehát, hogy összeírják feleségével, Máriával együtt, aki áldott állapotban volt. Ott tartózkodásuk alatt elérkezett a szülés ideje. Mária megszülte elsôszülött fiát, bepólyálta és jászolba fektette, mert nem jutott nekik szállás. Azon az éjszakán pásztorok tanyáztak a vidéken, kint a szabad ég alatt és éjnek idején ôrizték nyájukat.

ILLÉS GAZDA	No, fiam, ismét eltelt egy nap. A nyáj rendben van, így aztán mi is leheveredhetünk. Nemsokára meg kell jönnie Áronnak is az eleséggel. Jót fog tenni egy kis étel.

SÁMI	Az valóban jót tenne, de Áron nem nagyon siet, pedig a gyomrom már korog és enni akar, a tarisznyám pedig üres. Hej, de nehéz a szegény pásztorfiúnak a sorsa. Bezzeg mások a városban ilyenkor már alusznak puha ágyaikban.

ÁRON	(kívülrôl kiabál): Illés bácsi, segítség! Farkasok! Jaj, jaj! (a pásztorok botot ragadnak és kirohannak, kis idô múlva homlokukat törülgetve visszajönnek, velük van Áron is).

ILLÉS	Na, ezeket kikészítettük! No de most már ehetünk is. Hadd lássuk Áron mit hoztál nekünk! (kicsomagolnak és enni kezdenek)

ÁRON	Jaj, Illés bácsi! Annyi ember van Betlehemben, mint a pelyva. Olyan sürgés-forgás van, hogy ahhoz még a nagy vásár is kismiska.(Mialatt beszélnek, Sámi titokban kiveszi a tarisznyából az üveget s jót húz belôle. Utána visszateszi.)

KÁRON	Aztán honnan jött az a sok ember és mit csinálnak Betlehemben?

ÁRON	A császár parancsot adott ki, hogy népszámlálást kell tartani, s mindenki ott kell jelentkezzen, ahol született.

SÁMI	Illés bácsi! Én itt születtem a tanyán. Akkor nekem hol kell jelentkeznem?

ILLÉS	Eredj te kölyök, te mindig valami kópéságon töröd a fejed. (eközben elteszi kését és összecsomagol) No de én jól is laktam. Valami nyomtatót nem hoztál az étel mellé?

ÁRON	Dehogy nem hoztam! Van egy teli üveggel a tarisznyában.

ILLÉS	(elôveszi az üveget, kihúzza a dugót és inni akar): Te Áron, hisz ez még félig sincs; miért mondod akkor, hogy egy egész üveggel hoztál?

ÁRON	De gazduram, én valóban egy teli üveggel hoztam!

SÁMI	Biztosan a két farkas ivott belôle, amelyik megtámadott!

KÁRON	Én azt hiszem, hogy kétlábú farkas volt az, mégpedig te magad.

ILLÉS	Na tessék. Az elôbb mondtam, hogy mindig valami rosszban töri a fejét és most itt van.

SÁMI	(hízelkedve): Ne tessék rám haragudni gazduram, hisz olyan jól esett. Inkább meséljen valamit az eljövendô Messiásról.

ILLÉS	(keseregve): Hagyd el fiam, a Messiást! A múltkor Jeruzsálemben voltam s ott a fôpapok olyan Messiásról beszéltek, hogy elment a kedvem tôle. Mi hasznunk lesz nekünk abból, ha eljön egy hatalmas király és leigázza a népeket. Hisz a szegényekkel úgysem fog törôdni. Mitôl fog megváltani az ilyen Messiás? Micsoda áldást hoz ránk?

KÁRON	Hát akkor milyennek kellene lennie a Megváltónak?

ILLÉS	Ezt nehezen tudom szóval kifejezni. Inkább csak érzem a szívemben. Nem hideg, gôgös, parancsolgató nagy úr, hanem egyszerû, szegény, de mégis hatalmas. Egyszerû legyen mint mi, akik szerethetnénk, akitôl nem kellene rettegni, aki fölött még sajnálkozhassak is. Olyan, akinek szíve van, aki szeret, aki nem keservesen megszerzett filléreinket kérné, hanem a szívünket. Olyan, aki egyenlônek tartaná a gazdagot és a szegényt, aki irgalmas tudna lenni. De egyszerûsége mellett hatalmasnak is kellene lennie, aki tanítson, vezessen bennünket. Tanítson meg minden embert a jóra, a szeretetre és vezessen bennünket saját példájával Jehovának az útján. Ilyen Messiás kellene nekünk, ilyen Messiiás után vágyódunk. Az ilyen Messiás elôtt én is leborulnék, és hûségesen szolgálnám ôt egész életemben.

MIND	Mi is ilyen Megváltó után vágyódunk, mi is szívesen szolgálnánk ilyen Messiásnak. Ó, Jehova, hatalmas Istenünk, ilyen Messiást küldj nekünk!

(távolról ének hallatszik: Leszállt az ég dicsô királya; belép az angyal a fülelô pásztorok ámulatára)

ANGYAL	Ne féljetek pásztorok, örömhírt mondok nektek: ma éjszaka Betlehemben megszületett az, akire oly régen vártak a népek. Földre szállt a Messiás gyermek alakjában s egy istállóban fekszik, jászolban, pólyába tartva. (el. Kívül: Dicsôség mennyben az Istennek...)

ILLÉS	Halljátok, szegényen jött a világra! Ez a mi Messiásunk...

KÁRON	Menjünk, keressük fel és hódoljunk neki. Hátha minket is felfogad szolgái közé.

MIND	Menjünk, menjünk már!

SÁMI	Nem lenne illô valami ajándékot is vinni?

ÁRON	A nagy izgalomban ezt majd elfelejtettük!

ILLÉS	Hamar, mindenki hozza azt, mi szívének a legkedvesebb!

FÜGGÖNY

NARRÁTOR	A pásztorok összeszedték szegényes ajándékaikat és boldog izgalommal indultak útnak. Amint beléptek az istállóba megdöbbentek ennyi szegénység láttán.

(a pásztorok felsorakoznak és leteszik ajándékaikat)

ILLÉS	Ma megvalósult a próféta szava: ,,Gyermek születik és fiú adatik nekünk'' (Iz 9,5) Messiásunk, elhoztuk szegényes ajándékainkat, fogadd szívesen, s fogadj el minket is. A szegények ajándéka ez, akik beléd vetik minden reményüket. (dobogás; kintrôl jön a három bölcs)

GÁSPÁR	Elértük hát utunk célját, a csillag valóban elvezetett ahhoz, akirôl a mennyei hang beszélt. Boruljunk le testvéreim s köszöntsük a gyermekben a jövendô Megváltót utána pedig vigyük szerte az örömhírt az embereknek!

ÉNEK	Vigasságos, hangos...(közben lerakják ajándékaikat)

FÜGGÖNY

HATODIK JELENET

NARRÁTOR	,,Mikor letelt a Mózes által elôírt tisztulási idô, felvitték a kis Jézust Jeruzsálembe, hogy bemutassák az Úrnak, ahogy az Úr törvényében elô volt írva: Minden elsôszülött fiút az Úrnak kell szentelni; s az áldozatot is be akarták mutatni, ahogy a törvény elôírta: Egy pár gerlicét vagy két galambfiókát.

(Színhely: Templom. Simeon imádkozik...Máriáék jönnek.)

A bemutatás szertartása már véget ért. Mária és József kifelé igyekeznek a Templomból, amikor Simeon -- a Lélek indítására felismerve a Messiást -- elébük áll és így szól:

SIMEON	,,Bocsásd el Uram szolgádat, szavad szerint békességben mert látta szemem üdvösségedet, melyet minden népnek megadtál, világosságul a pogányok megvilágosítására és dicsôségül népednek, Izraelnek.''

(Átadja a kisdedet Máriának és így szól hozzá):

Sokak romlására és feltámadására lesz ô Izraelben: jel, amelynek ellene szegülnek -- s a te lelkedet is tôr járja át, -- hogy így megnyilvánuljon sok szív érzése.''

FÜGGÖNY

NARRÁTOR	Karácsony éjszakáján nagy fényesség ragyogott fel Betlehemben. Azóta is fogyhatatlan ragyogással fénylik és hirdeti minden népnek, minden kornak, hogy az Isten leszállt a földre, emberré lett, hogy megváltsa az emberiséget. ,,Úgy szerette Isten e világot, hogy az Ô egyszülött Fiát adta érte.'' Elküldte a Megváltót, hogy a világ ismerje meg ebbôl, hogy Isten szeret minket. Majdnem kétezer esztendeje, hogy leszállt közénk a Szeretet, és azóta nem szûnt meg közvetíteni Isten szeretetét, jóságát, irgalmát, az embereknek. Azóta szüntelenül zeng az angyalok éneke: Dicsôség a magasságban Istennek és békesség a földön a jóakaratú embereknek. Ez az ég üzenete hozzánk, emberekhez: Dicsôség Istennek és béke az embereknek. Béke, mert leszállt közénk a béke fejedelme és nekünk ajándékozta az Ô békéjét, azt a békét, amelyet a világ nem adhat nekünk, a lélek békéjét. Erre emlékezünk ma éjszaka és az egész karácsony folyamán. Gondoljunk ma rá, a Kisdedre, kinek egy istállóban kellett világra jönnie, mert bár övéi közé jött, övéi nem fogadták be Ôt.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

A betlehemi Kisded jászolára

Amely fölött nagyobb fény tündökölt,

Mint minden földi paloták fölött.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Augustus Caesar birodalma elmúlt,

Az ég és föld elmúlnak, de e jászol

Szelíd világa mindent túlragyog.

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

Ki rómaihoz, barbárhoz zsidóhoz,

A kerek föld mindegyik gyermekéhez

Egy üzenettel jött: szeressetek!

Ó, emberek, gondoljatok ma rá,

S gondoljatok rá holnap s minden áldott

Napján e múló életnek, s legyen

A betlehemi énekbôl öröm,

A karácsonyi álomból valóság

És békessége már az embereknek!

VÉGE


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (973) 338-4736
	Fax: (973) 338-5330
	e-mail: felso@comcast.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felso@comcast.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web):	http://www.communio.hu/ppek vagy
	http://www.piar.hu/pazmany
Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 9,16-17)