Subject: [Liturgia] Az egyházzene napjainkban

From: Robert Kovács <[email-masked]>
Date: Mon, 18 Nov 2002 11:39:42 +0100

Tisztelt Listatagok,
tisztelt Kollégák!

Egy hajóban evezünk - Egy hajóban evezünk?
avagy:
Az egyházzene "mikéntje" napjainkban

Az érdeklödök és hozzáértök számára szeretném közzétenni tapasztalataimat és
véleményemet, és kérem mindazokat, akiknek fontos ez a terület és részt
vesznek benne, szóljanak hozzá.

Mivel a téma olyan széleskörü, hogy @-mail-formátumban csak egy töredéke
kerülhet szóba, kiragadnék egy részt, amellyel szeretnék egy esetleges vitát
elindítani.

Mi, egyházzenészek tudjuk, hogy a II. Vatikáni Zsinat - amely alig több mit
40 évvel ezelött (kb. 14645 napja) lett összehívva -, elég világosan (?)
rendezte a jövöbeni egyházi zene lehetséges megnyilatkozási módját,
szerepét, oktatásának kívánatos kereteit (SC 112-töl). Az viszont már ránk
lett hagyva, miként értelmezzük és legföképp miként gyakoroljuk az
egyházzenét.
Magyarország abban a szerencsétlen történelmi helyzetben volt a zsinat
ülésezése idején, hogy szinte lehetetlen volt az elöírásokat és tanácsokat
átvenni, gyakorolni. Aki az egyházzenét mégis hivatásként és nem csak (!)
foglalkozásként választotta, legjobb esetben is csak megvetésre
számíthatott - adott esetben kollégáktól is.
A ´89-es szemléletváltás lehetövé tette az egyházzene intézményesítését is,
amelyet a II. Vatikáni Zsinat is ajánlott (SC 115).

Szomorúan tapasztalom Magyarországon, hogy nagyon különbözöek a vélemények
abban a tekintetben, hogy "mi a helyes egyházzene?", "mi az igazi népének?",
"mit kell a templomban énekelni?", "mennyit játszhat az orgonista?",
"szabad-e improvizálni az orgonán és mennyit?", "miért fontosabb a gregorián
mint a népének?" stb.

Az az érzésem: gyerekcipöben járunk. Túl nagy. Szorít. Hamar koszolódik, nem
tudunk rá még vigyázni. Meg már nem is tetszik. Már megint kinöttük, új
kell. Az meg túl drága.

Magyarországon nem volt arra lehetöség, ami pl. német nyelvterületen
természetes volt: a "Gotteslob" kiadása 1974-ben. Ennek a kiadását 10 éves
munka elözte meg, amelyen az egész német nyelvterületröl (Németo., Ausztria,
Dél-Tirol, Svájc, Luxemburg és kisebb német nyelvü kisebbségi közösségek)
meghívott illetékesek dolgoztak.
Engedjék meg, hogy a Gotteslob bevezetöjéböl idézzek:
"Ezzel a könyvvel egy régi vágy teljesül be: mindenki be tud ugyanazokba a
dalokba, énekekbe és imákba kapcsolódni. A szövegek és énekek egy nagy része
a (német) keresztények számára közös lett (Miatyánk, Hiszekegy, Zsoltárok,
ökumenikus énekek). A latin nyelvü énekek gazdag válsztéka pedig összeköti a
német kereszténységet az egész nyugati egyházzal.
A "Gotteslob"-bal végre megvalósulhat a Zsinat azon igénye, hogy az
istentiszteleten mindenki átvegye a saját feladatát. A pap misekönyve, a
lektor olvasmányos könyve és az elöénekes kántorkönyve mellett a közösség
megkapja "szerepkönyvét"."

A II. Vatikáni Zsinat egyik kulcsszava a "tevékeny részvétel" volt.
Miért?
Azért, mert a zsinat elött a nép a liturgiának nem aktív részvevöje, hanem
inkább passzív szemlélöje volt.

Én is erre a kulcsszóra helyezném a hangsúlyt, mivel ezen a területen még
sok a bizonytalanság, és úgy érzem, hogy sokakban dúl még az elöítélet egyes
"tevékeny részvevökkel" szemben.

Még egy idézetet szeretnék felhozni mondandóm világosabbá tételéhez, ezúttal
az efezusiakhoz írt levélböl:
"Egymás közt zsoltárt, himnuszt és szent dalokat énekeljetek, daloljatok és
zengedezzetek teljes szívböl az Úrnak!"
Tehát: zsoltárt ÉS himnuszt ÉS szent dalokat, ami számomra azt jelenti, hogy
mindhárom megfér egymás mellett.

Sokakban véleményem szerint még mindig nem tudott kialakulni az a fajta
nézöpont, amely az egyházi zene sokféleségét nem negatívumként, hanem nagyon
is pozitív sokoldalúságként és müvészi gazdagságként értelmezi.

Fájó dolog számomra azt hallani, hogy sok istentiszteleten, szentmisén az
orgona és orgonista háttérbe szorulnak, mert a kántor (elöénekes) vagy az
énekes csoport (schola) vezetöje átveszi a zenei irányítást.
Tudom, hogy sok templomban olyan orgonák és olyan orgonisták vannak, amelyek
és akik egész egyszerüen nem képesek megfelelni a mai kor elvárásainak és
ezért nem is tudnak minöséget "produkálni". Ez többek között arra vezethetö
vissza, hogy Magyarországon a 40-es, 50-es évektöl fokozatosan kezdett
leállni az egyházzene oktatása, müködése, fejlödése. Orgonák és orgonisták
megálltak egy helyben, és csak nagyon kevés helyen fejlödtek a kórusok,
kórusvezetök, a zenei együttesek, orgonák, orgonisták stb. tovább. Lassan az
egy helyben topogás általános és megszokott lett. A váratlan fordulatra nem
számított senki, az egyházzenészek, orgonisták nagyobbik felét mindez
felkészületlenül érte. A kellö képzettség hiányában nem volt módukban a
"szabadságot" kihasználni, mert nem tudták, hogy mi is az.

Szerintem nem lehet 50 évet átugrani. Amig tölünk nyugatabbra lévö
országokban lehetöség volt egy fajta kontinuitásra, ami a német
nyelvterületen például már ott tart, hogy már elindult egy új énekeskönyv
tervezése (Gebet- und Gesangbuch, röv. GGB), amely 10-15 éven múlva leváltja
a Gotteslob-ot, addig nálunk a régi kiadású Hozsanna, az ehhez tartozó Szent
vagy, Uram, és a késöbbi, sok vitát kiváltó (!) Éneklö Egyház, majd a
szintén ehhez tartozó sajnos nem magas színvonalú kíséretes könyvek jelentek
meg.
Az a tapasztalatom - Magyarországon járva és kollégákat megkérdezve -, hogy
az elmúlt években (legalább) két tábor alakult ki az egyházzenét müvelök
között:

1) Azok, akik a tradíciókra hivatkozva az elmúlt évtizedekre építve
dolgoznak tovább,
2) Azok, akik az egyházzene-oktatás legfelsöbb szintjéröl kerülnek ki,
kezükben a papírral, ami mostmár feljogosítja öket az autentikus magyar
egyházzene müvelésére.
A tapasztalatom továbbá az, hogy csak nagyon kevesen vannak, akik meglátják
a mindkettöben rejlö szépet, jót és hasznosat.

Ez a fajta széthúzás nem igazán válik az magyarországi egyházzene javára.
Nem jó, ha mind a ketten azt mondják magukról, hogy "ök csinálják jól", a
másik "nem tud semmit". Talán lehetséges lehetne egy kölcsönös elismerés,
akkor is, ha ez nehéz.

Bizonyára vannak az egyházzenész kollégák között olyanok, akiknek a két
tábor összeütközésében még nem volt részük, s talán furcsállják, hogy miért
írok erröl a témáról.
Aki ezt már megtapasztalta, tudhatja, hogy nem könnyü a két oszlopfö
áthidalása, de talán ha sikerül lehet rá még nagyobbat építeni,
mert:
Számomra a lehetöség, hogy énekelhetem a gregorián mérhetetlen gazdagságába
öltöztetett zsoltárait és más bibliai verseket, ugyanolyan örömet és lelki
feltöltödést jelent, minthogy például részt vehetek Palestrina, Mozart,
Dvorák, Rheinberger vagy Kodály egy-egy mise-kompozíciójában, vagy
orgonaimprovizációmmal kísérhetem a liturgikus cselekményt, vagy éppen
vezethetem a nép énekét. Számomra egyik sem elözi meg a másikat, vagy egyik
sem fontosabb a másiknál.

Szívesen venném az egyházzenész- és orgonistakollégák véleményét,
hozzászólását, mert talán egy hajóban evezünk!

Tisztelettel,

Kovács Róbert

---

From: Fülöp Ákos <[email-masked]>
Date: Mon, 18 Nov 2002 11:57:38 +0100

Kapcsolódik, bár nem vitatkozni, sem véleményt mondani nem akarok az alábbi
írásról.
Majd egy másik emailben.
Kérdésem a következo:
mennyiben felel meg a nagyzenekari zene a Szentmise liturgikus szándékainak.
(VZS: tevékeny részvétel)
Tegnap egy ünnepi misén voltam. Igaz, csak az evangéliumra értem oda, mert
máshol miséztem elotte.
A Hiszekegy a zenekari mise Credoja, a felajánlásra egy hosszú, az ének és
zenekar által játszott ének.
(a hosszún azt értem, hogy a felajánlás - füstüléssel együtt - végetért, és
még kb ugyannyi ideig hallgattuk a zenét,)
Az állandó részek természetesen zenekari, az áldozsákor két zenekaros
kórusmu, kivonulásra Boldogasszony anyánk.
A mise normál válaszai mellett ez volt az egyetlen - egyébként majd két
óráig tartó, mert sok köszöntéssel kezdodo -
helye, amikor a hívek megszólalhattak, bekapcsolódhattak a misébe.

Az a véleményem, hogy a zenekari misék inkább koncertterembe valók, illetve
templomban misén kívüli eloadásra.
Fontos lenne az ünnepi alkalmak miséinél is legyen népének. Legalább a
felajánlásra és az áldozásra énekeljenek valamit.
És szerintem a hitvallás fontos része a vasárnapi Szentmisének, ezért azt
semmiképpen nem lenne szabad
énekkarnak énekelnie.
Ezek persze nem liturgikus eloírások,
Nem kellene a híveket nézoközönséggé degradálni. (ez tudom, eros kifejezés)

Fulop Akos RM
Kobanyai Szent Csalad Plebania
H-1103 Budapest Kada utca 25
tel.: 1/260-7905   mobil: 30/954-5083
email: [email-masked]

----- Original Message -----
From: Robert Kovács <[email-masked]>
To: Füzes Ádám <[email-masked]>; <[email-masked]>
Sent: Monday, November 18, 2002 11:39 AM
Subject: [Liturgia] Az egyházzene napjainkban