Subject: [Liturgia] fordítás: az oltár helyzetéről

From: Dobszay László <[email-masked]>
Date: Sun, 24 Mar 2002 19:22:07 +0100

A Congregatio de Cultu Divino et Disciplina Sacramentorum válasza a pap és
az oltár helyzetéről hozzá intézett kérdésre (Prot. No. 236/L, 2.szept. 25.)

Kérdés: Vajon az Institutio Generalis Missalis Romani 229. pontjában
olvasható kifejezés olyan normát állít-e, melynek értelmében tilosnak kell
tekinteni a papnak versus absidem elhelyezkedését?
Az istentiszteleti és szentségi kongregáció érett megfontolás alapján és a
liturgiai előzmények fényében ezt a választ adja:
Negative et ad mentem (tagadó, összhangban a következő kifejtéssel).

A kifejtés különböző elemeket foglal magában, melyeket figyelembe kell
venni:
Mindenekelőtt észben kell tartani, hogy ez a szó: expedit, nem állít
kötelezettséget, hanem olyan ajánlat, mely csupán arra utal, hogy az oltárt
a faltól elválasztva állítsák fel. Ez a zárlat: ubi possibile sit (=ahol
lehetséges), a különféle adottságokra utal. Ilyen például a hely adottsága,
a tágas tér, a meglévő oltár esztétikai értéke, az adott templomban a
liturgián résztvevő hívek érzékenysége, stb. Megerősíti, hogy a gyülekezet
felé fordulás annyiban megfelelőbb, hogy a kommunikációt megkönnyíti (vö.
Notitiae 29/1993: 245-249), de nem zár ki más lehetőséget.
Bármilyen legyen is a celebráló pap elhelyezkedése, világos, hogy az
eukarisztikus áldozatot az egy és háromságos Istennek ajánljuk fel, és hogy
a voltaképpeni örök Főpap Jézus Krisztus, aki a pap szolgálatán mint látható
vezetőn mint eszközön keresztül működik. A liturgikus gyülekezet a hívek
általános papságának erejéből vesz részt a szertartáson, mely megkívánja a
felszentelt pap szolgálatát az eukarisztikus szinaxison.
Különbséget kell tennünk a kommunikációval összefüggő fizikai helyzet és
minden résztvevő belső lelki irányzódása között. Hatalmas tévedés lenni azt
gondolni, hogy az áldozati cselekmény fő irányzódása a gyülekezet felé
fordul. Akkor is, ha a pap versus populum misézik, mely törvényes és gyakori
esetben ajánlott megoldás, az ő lelki magatartásának mindig versus Deum per
Jesum Christum (Jézus Krisztuson át az Isten felé) kell irányulnia, s ezzel
az egész Egyházat képviselnie. Továbbá az Egyháznak, mely konkrétan testet
ölt a résztvevő gyülekezetben, elsődleges lelki tevékenységében tökéletesen
versus Deum kell irányulnia.
Világos, hogy az ősi  - bár nem egységes - hagyomány az volt, hogy a
celebráns is, az istentiszteleti közösség is versus orientem fordult, vagyis
abba az irányba, melyből a Fény, vagyis Krisztus érkezik. Nem volt
szokatlan, hogy a régi templomokat úgy irányozták be, hogy a pap is, a nép
is versus orientem forduljon a nyilvános imádság alatt.
Megtörténhetett, hogy a hely adottságai vagy más probléma miatt az apszis
csak szimbolikusan jelenítette meg a keleti irányt. Ma ez a kifejezés:
"versus orientem", gyakran azt jelenti, hogy "versus absidem", és ha a
"versus populum" kifejezést használjuk, ez nem a nyugati irányra vonatkozik,
hanem a szándék inkább az, hogy a celebráció a jelenlévő gyülekezet
irányában történjen.
A régi templom-épületekben a püspök vagy miséző pap helye az apszis
centrumában volt, ahol ülve és a gyülekezet felé fordulva hallgatta ő is az
olvasmányok meghirdetését.. Ez az "elnöki" helyzet nem a püspök vagy pap
emberi személyének, intellektuális tehetségének vagy éppen személyes
szentségének  szóló elismerés volt, hanem annak elismerése, hogy az ő
szerepe: a láthatatlan Főpapnak, az Úr Jézusnak eszközeként működni.
Amikor régi templomokról vagy nagy művészi értéket képviselő templomokról
van szó, figyelembe kell venni a változtatásokra és átrendezésre vonatkozó
törvényi előírásokat is. További oltár fölállítása nem mindig méltó
megoldás.
Nem szükséges túl nagy jelentőséget tulajdonítani adni olyan elemeknek,
melyek a századok folyamán úgyis változást szenvedtek. Ami maradandó, az
maga az esemény, amelyet a liturgia ünnepel. Ez megjelenik jelekben,
szimbolumokban, szavakban, melyek különböző szempontból fejtik ki a
misztériumot, anélkül azonban, hogy azt kimerítenék, hiszen az túl van
rajtuk. Egy rész-ügyben állást foglalni és ahhoz mereven ragaszkodni, azt
jelentené, hogy az igazság olyan aspektusait tagadjuk melyek, amelyek valódi
tiszteletet és elfogadást érdemelnek.

Vatikán, 2000. szept. 25.

Jorge A. Medina Estévez bíboros, a kongregáció prefektusa
Francesco Pio Tamburrino, érsek, a kongregáció titkára

---

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Mon, 25 Mar 2002 00:03:32 +0100

Kedves Tanár Úr!

Hol jelent meg ez eredetileg? Notitiae?

Üdv:

Füzes Ádám
----- Original Message -----
From: "Dobszay László" <[email-masked]>
To: <[email-masked]>
Sent: 2002. március 24. 19:22
Subject: [Liturgia] fordítás: az oltár helyzetéről