Subject: [Liturgia] Re: Létezhet - e alternatíva?

From: Decsi Bálint <[email-masked]>
Date: Wed, 10 Mar 2004 09:26:22 +0100

Tisztelt Kovács Ervin!

Bár a levelét nem csak nekem írta, személy szerint, hanem mindenkinek, aki e
listán szerepel, szeretném megköszönni a hozzászólását a témához. Viszont
levelében többször is olyan érveket vetett fel a gitáros énekek ellen, amelyek
csúsztatásokon alapulnak, és nem fedik a listán eddig megjelent levelek
tartalmát.
A megszólalásokból ítélve, mint gitáros fiatal, kissebségben érzem magam, de a
liturgia "törvényszerűségeit" megértettem, és nem áll szándékomban ezeket
megsérteni.
Senki nem akarja a népénekeket felváltani teljesen a gitáros énekekkel, és nem
akarja senki sem a liturgiát helyettesíteni más szövegekkel, előadással. Sőt,
Isten igéi helyett sem akarunk Petőfi összest olvasni. Nem erről van szó, és
nem is arról, hogy a fiatalokat csak a kőkemény metál, vagy a rockzene képes
csak megszólítani.
Csupán arról, hogy engedjen teret az Egyház ennek a műfajnak is, természetesen
a lehetőségeken belül.
Az, hogy különbség van a keleti és nyugati ember gondolkodásmódja,
életformája, vallási szokásai között, az természetes. Hisz nem vagyunk
egyformák. Egy afrikai négernek a Boldogasszony Anyánk című himnuszunk semmit
sem fog mondani, mégis tagja lehet Egyházunknak, én pedig rendületlenül
éneklem a többi népénekkel együtt, és még büszke is vagyok. No de a néger, fog
dobolni, fűszoknyában vagy hiányos öltözékben táncolni a szentmisén, és lehet,
hogy temploma sincs, nemhogy orgonája. Mégis uyanolyan szentmisén vesz részt,
mint mi.
Az, hogy a liturgia szövege a köznép számára érthetetlen nyelven szólal meg,
szerintem alkalmatlanná teszi a szerves részvételt. Nem arról van szó, hogy én
soha nem megyek külföldön misére, hanem arról, hogy rendszeresen az
érthetetlen szó nem tud átadni megfelelő tanítást. A liturgia egy "misztikus"
közegbe van burkolva, a papok inkább beavatott varázslónak tűnnek, mintsem
Isten szolgáinak.
Ez nekem távoli, elfogadhatatlan. Lehet, hogy túl nyugati, felvilágosult
vagyok, vagy túl jártas a világi dolgokban. 
De ettől még maradok katolikus, egyetemes vallású. Az egyház ugyanazt nyújtja
a Magyaroknak, az Oroszoknak, az Ausztrálnak, stb... Pedig a népek között
számos különbség van, nemzeti hagyomány, műveltség, iskolázottság
tekintetében. 

És én is hadd kérjem, hogy objektívan tekintsük a gitáros énekkarokat, a
körülöttük forgó "hatalmas problémát". Lehet, hogy a probléma kis
odafigyeléssel orvosolható. Nem kell feltétlenül szeretni ezt vagy azt a
műfajt, de el kell fogadni. Lehetnek kifogások, észrevételek mindkét oldalon,
de legyen megoldási javaslat is mellé. Ne csak azt vegyük észre, hogy ez vagy
az nem jó, hanem kínáljuk fel a megoldást is, főleg ha a birtokában vagyunk a
tudásnak. 
A szubjektív vélemény, hogy ez semmiképpen nem elfogadható, és üldözendő, és
kiírtandó műfaj, ugyanolyan valótlan állítás részemről, mint az, hogy a mai
fiatalokat CSAK a gitáros zene szólítja meg. Ezt sem állította senki, kár vele
vitázni.

Nem akarunk egyebet, mint a hagyományokat tisztelve, a szabályokat,
előírásokat megtartva részt venni a liturgiában.
És ehhez kértem, és kaptam segítséget Önöktől. 

Köszönöm mégegyszer,
Isten áldja mindannyiukat

Decsi Bálint

---

From: Dr. Faragó Artúr <[email-masked]>
Date: Wed, 10 Mar 2004 10:16:17 +0100

Kedves Testvéreim!
	Nógrád megyében élő és dolgozgató pap vagyok, lassan a 40. életévem felé közeledve.
	Gyerekkoromban "sajnos" gitáros énekeken nőttem föl. Marian (nem két n-nel írod?) sorainak nagyon örültem, mert ugyanígy gondolkodom. Arra emlékszem gyerekkoromból, hogy nagyon sok gitáros éneket énekeltem. Pedig még egészen kicsi koromban megtanultam a népénekeket is, mégis valami miatt ezek nem indítottak arra, hogy úton-útfélen dúdolgassam őket. Pedig, ismétlem, szeretek énekelni.
	Emlékszem arra is, amikor elmentem felvételizni, hogy kispap lehessek, véletlenül elszóltam magamat és közöltem azóta elhunyt, nagyon nagy tudású és tiszteletreméltó püspökünkkel, hogy szeretnék majd megtanulni gitározni, és utóbb kiderült, hogy ez rossz pont volt nála.
	Ennek ellenére megtanultam egy kicsit gitározni, és sajnos, abba a körbe tartozom, akik az egyik levélben kárhoztatott módon jóval 100-nál kevesebb akkordot ismerek. (Sajnos nincs időm gyakorolni, mostanában egyre kevesebbet gitározom.) De múltkor majdnem elszántam magam, hogy az egyik akkordos könyvből kimásolom a több, mint 1200 (azaz egyezer-kettőszáz) gitárakkordot, és elküldöm az illetőnek, aki egy kicsit leszólta a gitározást. Ezzel persze nem azt akarom jelezni, hogy nem értékelem a jól orgonálni tudók zenei képzettségét és magát az orgonamuzsikát, sőt!
	Sok-sok bárgyú népénekünk mellett (amelyeket egyébként -no nemcsak a bárgyúakat-, gyakoroltatjuk a gyerekekkel a hittanórákon is), nagyon örülök annak, hogy -ahogyan Marian is felhívta rá a figyelmet-, gitáros énekeink többsége szentírási szövegű, ami nem mondható el a népénekek többségéről. És sok-sok példát hozhatnánk, de nem tartom egyáltalán bajnak, ha a "gyerekeim" (nem számítva a szintén gitáros énekektől fertőzött idősebbeket) szívesebben éneklik azt, hogy "Ne félj, mert megváltottalak...", mint azt hogy "Boruljunk le, és rettegve..."
	Nagyon-nagyon fontosnak tartom ezt, hogy énekelhető, fülbemászó formában mindennapos használatban van így a fiatalok és idősebbek számára a Szentírásnak sok sora és gondolata.
	Egyik legszebb emlékem a nyári szentkúti gyalogos zarándoklatunk esti szentségimádása. Az Oltáriszentség színe előtt elmélkedési szövegként az un. "Öröm útja" szentírási részleteit és szövegeit vettük. Közben pedig, sajnos gitáros énekeket énekeltünk, és mondanom sem kell, zengett a mátraverebélyi templom. Kb. 100-an lehettünk és az átlagéletkor kb. 45-50 év volt.
	Tanulság számomra nagyon sok van a meg-megújuló gitáros-orgonás párbeszédben. Ezek közül kettőt:
1. sajnos általában a gitáros zene pártolói jobban megértik a népénekeseket, mint fordítva. (Ifjúsági táborainkban szoktunk gregoriánt is énekelni, meg népéneket, nem tudom a gregorián táborban mennyi gitáros éneket énekelnek? :-) )
2. a gitáros éneknek nemcsak az lehet az eredménye, hogy bevigyük a kintit, a világit a liturgiába, hanem, hogy a fiatalabbakhoz közelálló formák segítségével vigyük a bentit, a szentírásit, stb.. ki közéjük, mindennapos használatra. (Bár bízom abban, hogy sokan sétálnak az utcán gregoriánt vagy ortodox dallamokat dudorászva. :-) )
	Egy valamit problémaként élek azonban meg, és próbálok ellene küzdeni, teljesen eredménytelenül. A gitáros énekeknek is van általában ismert vagy megkereshető szerzőjük, eredeti dallamuk, stb... Nagyon sok helyen találkozok azzal, hogy eltorzult, megváltozott formában bukkan fel egy-egy sárga könyves, vagy Sillye Jenő, stb.. dal. Nagyon jó lenne, ha akik gitáros énekekkel foglalkoznak, mindig megkeresnék az autentikus forrást. Például a sárga könyv énekeit a kazettáikról tanulnák meg és nem szájhagyományból.
	Most csak ennyit szerettem volna hozzátenni szép eszmecserétekhez.
	Jut eszembe, tegnap "orgona-böjt" volt nálunk. No nem a napokban megtárgyalt értelemben, csak nem volt itthon a kántorunk, így magunk zengedeztünk hangszer nélkül. :-)

	Szép nagyböjtöt, sok katarzist okozó, gondolatokat ébresztő klasszikust és dúdolható szentírási szövegeket kívánok mindenkinek!

	dr. Faragó Artúr
	Varsány