Subject: [Liturgia] [Liturgia] Fatimai imádság elemzése

From: "Kiss Ferenc" <[email-masked]>
Date: Sun, 19 Jan 2003 22:51:59 +0100

Kedves Gere Dávid Márk !

>Örültem, hogy a reáltuományok művelői bemutatták álláspontjaikat,
>mert ez arra sarkalt, hogy az eddigieknél sokkal mélyebben végiggondoljam
>és exegetizáljam az említett imádságot.

Én is örültem, hogy ilyen részletes elemzést olvashattam "humán"
megközelítésben.
Ami viszont megdöbbentett, hogy számomra úgy tűnik, hogy hasonló
eredményre jutottunk:

Ön ezt írja:
"> De szabadjon megjegyeznem, hogy számomra úgy tűnik, ennek az imádságnak
 > legfőbb tartalma mégiscsak ama utolsó tárgyi alárendelő mellékmondatban
van.
 > Ez az imádság nem rólunk, nem a mi üdvösségünkről szól. "

Én a "hatás" kedvéért lehet, hogy kicsit durván fogalmazva, a következőt
írtam:
 >>  "velünk tulajdonképpen nem is kell foglalkozdod (Jézus)",
         hiszen vannak mások akik rászorulnak az irgalmadra, azokkal
         foglalkozz, mi végül is majd megyünk magunktól...<<

Vagyis mindkét megközelítésben eredménye szerint valóban nem a mi
üdvösségünkért, hanem azokért szól az ima, akik még nálunk is jobban
rászorulnak Isten irgalmára.

Hol hát a probléma?

Közelebb visz a megoldáshoz, ha összehasonlítjuk a kétféle szöveget:
1. "... különösen azokat ..."
2. "... különösen kérünk azokért ..."

Véleményem szerint "csupán" a fent idezett eltérés van a kettő között,
vagyis az, hogy a "különösen" határozónak mi a "tárgya":
1. különösen azokat VIDD a menybe ...
2. különösen KÉRÜNK azokért ....

Őszintén szólva, nem is értem, hogyan lehet "különösen mennybe vinni"
valakit. A baj(om) talán annyi, hogy ha valakitől valamivel kapcsolatban
különös bánásmódot kérünk, akkor - esetleg akaratlanul - mással/másokkal
kapcsolatban "hátrányos" megkülönböztetést kérünk.
Bár nyilván ez emberi gondolkodás, ...
Csak hogy mi emberek vagyunk, ezért bosszantó az ilyen
"diszkriminatív" kérés. Igaz a másik esetben is nyilván ha
valakikért különösen kérünk valamit, akkor másokért nem
annyira kérjük azt, mégis ez esetben meghagyjuk a "lehetőséget"
Istennek, hogy Ő döntse el, mit tesz velük ...

Üdvözlettel:
  Kiss Ferenc

---

From: Gere Dávid Márk <[email-masked]>
Date: Mon, 20 Jan 2003 10:36:12 +0100

Kedves Kiss Ferenc! Kedves Lista-tagok!

Ön nem járt rossz úton, amikor a jelenleg hivatalosnak tekintett szöveg
elemzéséről leírta meglátásait.
Idézem korábbi levelét:
>>A probléma a "különösen azokat" résszel van, hiszen ebben a
>"szövegkörnyezetben" azt is jelenti (jelentheti), hogy
>"különösen azokat vidd a menybe, ..."
Ezt a meglátását azonban nem meri elfogadni, hiszen ezt írja:
>Innét már csak egy lépés, azt mondani, hogy "velünk tulojdonképpen
>nem is kell foglalkozdod (Jézus)", hiszen vannak mások akik rászorulnak
>az irgalmadra, azokkal foglalkozz, mi végül is majd megyünk magunktól...<

Kajtár Edvárd atya tegnap egy -szintén Radvány Jenő úrnak írt- válaszában
kitért a fatimai imádság hangvételére. Véleményem szerint nagyon jól
megvilágította azt a kérdést, hogy szabad e úgy imádkoznunk, hogy Istennel
"szabad a szabaddal" kapcsolatban vagyunk. Ismétlem, ez az imádság nem
rólunk szól. Ebben a szövegkörnyezetben "mi már üdvözültek vagyunk". (Ezt ne
értsük félre! Szent Pál gyakorta "szenteknek" nevezi az Egyház tagjait.)

Elemzésemben igyekeztem az egzegézis általános szabályai alapján eljárni.
(Remélem, nem neheztel rám egykori egzegézis tanárom, aki szintén tagja e
listának.) Tehát: nyelvtani elemzés, szavak, szövegkörnyezet, mit jelentett,
amikor leírták, mit jelent számunkra...
Problematikusnak látom, hogy nem azonos fogalmakat használunk ugyazokra a

> 2. "... különösen kérünk azokért ..."

Csakhogy az 1. pontban említettek csak szavak. A nyelvtani szerkezet így
nézne ki:
"különösen azokat, akik"

> 2. különösen KÉRÜNK azokért ....
De a "kölönösen" csak magában határozó, "különösen azokat" formában
értelmező jelzős szerkezet, ami a tárgyi alárendelést valósítja meg.
"Különösen kérünk azokért"- itt nem találhatunk se tárgyat se alanyt.
Nyelvileg nem pontos, hogy a "kéréshez", mint állítmányhoz célhatározó
tartozik. (Lehet, hogy nem az én szakterületem, de a számítógépes
parancsokban is tárgy tartozik a parancshoz és nem a parancs célja.) A
"megemlékezünk azokról" kifejezés helyesebb volna, -ez az imádság
alaphangneme és teológiai gyökere, ahogy Kajtár Edvárd atya írta-, ha az
erdeti alárendelő mellékmondatból mindenképpen kapcsolati viszonyban álló
tagmondatot akarunk készíteni. De miért tegyük? Akkor is lesz egy értelmező
jelzős tárgyi alárendelésünk: "...., akik legjobban rászorulnak irgalmadra."
Nem érdemes és nyelvileg is túl bonyolult, hogy egy alárendelő
mellékmondatból egy a többivel kapcsolati viszonyban álló összetett mondatot
gyártunk.

> valakit.

Így ezek megint csak szavak. Nem így tartoznak össze. Peddig feljebb jól
írta: "Különösen azokat vidd a mennybe..." A "különösen" nem a "mennybe
vitelhez" tartozik, hanem az "azokat"-hoz.
Érdekes volna, ha a portugál "principalmente " szót nem "különösen"-nek
fordítanánk, hanem "elsősorban"-nak, minthogy ez is a szó jelentése.
Számunkra oly botrányosan hangzana: "elsősorban azokat, akik legjobban
rászorulnak irgalmadra"? Hozzáteszem magyarázat- és kibővítésképpen -az
imádság alaphangneméhez ileszkedve:
"Most Uram, ne velünk foglalkozz. Mi már ismerjük a Te nagy szeretetedet,
amelyre meghívtál és befogadtál. Nem akarjuk, hogy mások ezt ne ismerjék
meg."

> A baj(om) talán annyi, hogy ha valakitől valamivel kapcsolatban
Keresztény emberek vagyunk, akik keresztségünkkel Isten Országának
polgáraivá váltunk. Egyúttal a Máté evangélium 28, 18-20 megfelelő
felhatlmazást ad arra, hogy a bűnösök protektoraivá legyünk. Vagyis olyan
polgárok vagyunk, akik állampolgári jogainkra hivatkozva
más -állampolgársággal nem rendelkező- emberek számára előnyöket
szerezhetünk. Isten Országában -amelyben már itt a földön is élnünk kellene,
hiszen "Benne élünk, mozgunk és vagyunk"(Apcsel 17,28), vagy másutt "Isten
Országa
köztetek van"(Lk17,21), nos itt nem lehet szó diszkriminációról, nem lehet
bosszantó
számunkra, ha másokért kérünk valamit és nem csak mindig magunkért. A
kegyelem végtelen. Nem egy meghatározott mennyiség, amiből ha kérünk
valakinek, akkor más kevésbé tud részesedni. Megvilágítom egy elég
szerencsétlen példával: Ha a Teremtés óta mindenki
kapott volna egy számot, de akár kettőt is ajándékba, ma még mindig tudnánk
számokat ajándékozni a születendő gyermekeknek. Ha egyszer valaki azzal a
kéréssel fordulna a "Számokat Osztogató Világtanácshoz", hogy az ő
gyermekének most ezer számot adjanak, a kérés teljesítése önmagában nem
okozna matematikai problémát. Diszkrimináció volna, de közöttünk
diszkriminációról nem eshet szó. Isten eldöntötte, mit tesz velünk. A
mennybe visz, ha hagyjuk. Ezért vagyunk megkeresztelve. Most Isten Anyja azt
kéri, kérjünk másoknak. Ha másoknak kérünk, azért tesszük, mert mi tudjuk,
hogy az jó (már részesedünk belőle).

Radvány Jenő néhány magánlevélben küldött felvetésére itt válaszolnék még,
mert talán másokat is érdekel:
Fatima valóban magánkinyilatkoztatás, tehát nem kötelező hittel elfogadni.
Az eredeti kérdés mégis úgy szólt:
> Nem ismerem az eredeti szöveget, de nekem
> ez utóbbi sokkal pontosabban fogalmazottnak tűnik. Nem volna jó utána-
> nézni ennek, és átvenni ezt a szöveget??!!
Utánanéztem, elemeztem az ajánlott és az eredeti változatot is. Ezek után
úgy látom, nem volna jó átvenni az ajánlott változatot.

Beszélhetünk e hivatalos szövegről?
Amikor az eszmecserét elkezdtük, talán be kellett volna mutatnunk
pontosabban, hogy milyen szöveget tekintünk alapnak. Magam nem csak úgy
levettem egy változatot a polcról. Azt a fordítást választottam, amit
Fatimában adtak ki és amely egyházi jóváhagyással rendelkezik. E tekintetben
csak is ezt fogadhatjuk el az imádság "editio tipica"-jának. Ennél
megbízhatóbb forrás (tudniillik ez Lucia kézírásából fordított irat) csak a
jelenésekről készített audio-video felvétel volna.

De tereljük egy kicsit a liturgia felé a kérdést, mert néha már úgy tűnik,
teljesen elszakdtunk a lista témájától. Nagyon sok liturgikus és egyéb
imádságunk van, amit nem ért mindenki. Van, ahol nem is engedhetjük meg
magunknak az egyéni interpretációt. Egy szöveg sosem csak szavak összessége.
Látnunk kell honnan jön, a nyelvtani szerkezetek mit jelentenek, a szavak
mit jelentenek és mit jelentettek akkor, amikor azokat lejegyezték.
Kétségtelenül az is számít, hogy a ma embere hogyan értelmezi. De mi itt
arra vállalkoztunk, hogy a dolgokat nem önmagában nézzük, hanem
összefüggéseiben, a tudományosság igényével. Ki értené az "Isten Báránya"
kifejezést, ha nem gondolná végig tudatosan jelentését. Mégsem írjuk át.
Kívánom, hogy a Zsinat által úgy kívánt tudatosság ne csak a részvétel
cselekvéseiben, hanem a liturgia értelmezése tekintetében is mindannyiunk
számára egyre gazdagabban ossza gyümölcseit.

Üdvözlettel:
Gere Dávid Márk SMC