Subject: [Liturgia] Fw: Húsvéti vigília

From: Liturgia Adminisztrátor <[email-masked]>
Date: Sat, 3 May 2003 10:42:12 +0200

----- Original Message -----
From: Távlatok [email-masked]
To: [email-masked]
Sent: Wednesday, April 30, 2003 1:48 PM
Subject: Húsvéti vigília

Kedves Listatársak!
Köszönöm a hozzászólásokat; amint látjátok, értékesítettem.
Ez a változat már lényegesen közelebb van a véglegeshez; de bizonyára még ez
is módosulni fog - nem hamarabb, mint pár nap, sőt egy hét múlva.
Üdvözlettel:
Nagy Ferenc SJ

=================================================================
Nagy Ferenc

A HÚSVÉTI VIGÍLIA

            Forrásművek rövidítése. RM (1969): Római Misekönyv, a magyar
kiadás oldalszámával. LÉ (1969): Egyetemes szabályok a liturgikus évről és
naptárról, sorszámmal. (= RM 77-85.) PS (1988): Az Istentiszteleti
Kongregáció Paschalis sollemnitatis kezdetű rendelkezése, sorszámmal.
                Irodalom. Ócsai József: Teológia 19, 1995, 60-64. Nagy
Ferenc: Távlatok 6, 1996, 441-444. Czike Imre János: Magyar Papi Egység
1999/1, 8-11. Nagy Ferenc: Magyar Papi Egység 1999/1, 12-15. Nagy Ferenc:
Magyar Papi Egység 2001/1, 25-27. Bárdosy Éva: Távlatok 2002, 637-641. - A
felsorolt írásokra a szerző nevével és a megjelenés évével hivatkozom. Ha a
hivatkozás évszámot nem tartalmaz, akkor a jelen (alakuló) íráshoz küldött
hozzászólásról van szó. (Ezek fogalmazását, de nem az értelmét olykor kissé
módosítom.) A saját régebbi szövegeimből vett részek forrását nem jelölöm
meg, és a szövegeket nem teszem idézőjelbe.

            Egy friss élmény

            Életemben az idén először szolgáltattam ki fiatal felnőttnek a
húsvéti vigílián a kereszténységbe avatás szentségeit. Némileg hasonló
élményben 1985. májusban volt részem: a hamiltoni (kanadai) magyar plébánián
az egyik húsvéti vasárnapon a plébániai misében öt gyermeket kereszteltem;
közülük a két tizenévest bérmáltam és áldoztattam is. (Az akkori hamiltoni
vigília-szertartás egy sajátos szempontjáról: Nagy 1999, 13.)
            Az idei iniciáció egy kisebb (50-60 személyt befogadó)
kápolnában történt. A keresztelendő évek óta jár oda a vasárnapi misére, és
másfél éve szólt, hogy szeretne megkeresztelkedni. Azok, akik a húsvéti
vigílián jelen voltak, kisebb részben a katekumen bolgár ortodox és
evangélikus családtagjaiból kerültek ki, nagyobb részben pedig a vasárnapi
misék résztvevőiből, nevezetesen a nővérközösségből is. (Maguk a nővérek nem
számítottak a vasárnapi hívek ilyen nagy számú részvételére egy kora éjjeli
szertartáson.) A keresztanya a jelölt egy iskolatársa, tanúi pedig ortodox
orvos nagynénje és egy szerzetesnővér. Ezek a részletek érzékeltetik, hogy
az iniciáció több szempontból különbözött egy plébániai húsvéttól. A
szertartás este 8-kor kezdődött, és valamivel hosszabb volt másfél óránál.
Az aktív részvételt több nővér és egy barátnő, főleg pedig az említett
kulcsszemélyek biztosították. Három ószövetségi olvasmányt vettünk az
igeliturgiában. Én magam énekeltem a húsvéti öröméneket, a szentlecke utáni
allelujás zsoltárt, a bérmálás szövegeit, a prefációt, a közösség pedig az
állandó részeket, a miatyánkat és néhány húsvéti éneket. Ahhoz, hogy az
egész szertartás szép és elmélyült legyen, nagymértékben hozzájárult a
megkeresztelkedő (elsőéves orvostanhallgató) derűs és szeretetreméltó
egyénisége, és az a tény, hogy ennek a nem plébániai, de egymást ismerő és
melegen szerető közösségnek évek óta ismert vendége.
            Feltámadási körmenetet nem tartottunk. A telek maga elég nagy,
de az utcaszinttől erősen lejt; a sötétben való botorkálás veszélyes lett
volna. A tűzszentelést a kápolna bejáratától kissé távolabb végeztük, és a
gyertyás bevonulás alatt egy feltámadási éneket is énekeltünk.
            Két apróság. - A színhelyre utazva találkoztam a vasárnapi misék
egyik résztvevőjével. Meglepődve és örömmel kérdezte: "Lesz feltámadási
körmenet?" "Lesz húsvéti virrasztás kereszteléssel. 8-kor kezdődik." "Akkor
inkább elmegyek a 6-kor kezdődő feltámadási körmenetre." (Ténylegesen ez is
plébániai vigília-szertartás volt.) - Hazafelé utazva, 10 óra után,
elmentünk egy szerzetesi templom, virágzó apostolkodás központja mellett; a
templom ablakain átragyogó fényes kivilágítás érzékeltette, hogy javában
folyik az ünnepélyes vigília. Pár kilométerrel tovább a rendőrség
tartóztatta fel átmenetileg az autóforgalmat; az ott folyó, a vigíliát
befejező körmenetben más években én is többször vettem részt.

            "Csodálatosan szép lehetett az intim körben a vigília az
iniciációval. Annak is csak örülni lehet, hogy nem terhelték meg a
szertartást a körmenettel, amely önmagában szép, de teljesen más jellegű
istentisztelet, és nem illik oda. - De szerény véleményem szerint nem illett
a bevezetőben leírt szép eseménybe a gyertyás bevonulást kísérő ének sem.
Úgy gondolom, nem szabad félni a csendektől. Egyik legszebb mozzanata a
vigíliának a méltóságteljes, mély csendben történő bevonulás a sötét
templomba a húsvéti gyertyával, amely csendet csak a három >Lumen Christi<
töri meg, az egyre jobban kibontakozó világosságot kísérve, és amelyet
az >Exsultet< kirobbanó örömteli dallama követ mint első ünnepélyes ének."
(Tarnai Imre. Hasonló értelemben Füzes Ádám is. Erre a témára később még
visszatérünk.)

            Átfogó eszmélődések

            "Az egész liturgikus év csúcspontja a húsvéti triduum, a szent
háromnapnak pedig a vigília a középpontja." "A vigília már a IV. században
kitöltötte az egész éjszakát, annyira, hogy húsvét napján nem is volt külön
istentisztelet. Már akkor is négy lényeges részből állt: 1. fényünnepség; 2.
olvasmányok; 3. keresztelés; 4. Eucharisztia." (Ócsai 1995, 60.)

            - A vigília megtartása

            Papságunk állománya erősen megfogyatkozott, és a közeljövőben is
a létszám csökkenésére kell számítanunk. Ez a tény már jó ideje olyan
előretekintő tervezésre kötelezne bennünket, amelyet komolyan és
határozottan el kellene kezdenünk, sőt már be is kellett volna fejeznünk. -
Egyéb fontos tényezőt is tekintetbe kell vennünk: a húsvéti vigília
megünneplése munkatársakat és közös előkészületet kíván, különben esetleg
olyanra sikerül, hogy többet ront, mint épít.
            A legtöbb városi plébániának még van legalább plébánosa. Komoly
lehetőség áll tehát fenn, hogy a vigíliát a városokban szépen lehet
előkészíteni és lebonyolítani.
            A vidéki lelkipásztorkodásban nincs semmi tapasztalatom. Ott
nyilván különös nehézséget jelent az, hogy egy pap esetleg 4-8 helyet is
kénytelen ellátni. Kétségesnek tűnik azonban számomra olyan gyakorlatnak
igazi lélek- és egyházépítő jellege, hogy a pap, rosszul vagy sehogy
előkészítve, kétszer (vagy talán még többször is?) végigcsinálja a húsvéti
vigíliát egy-három tucat hívő részvételével. Szervezés kellene, és az arra
is kiterjedhetne, bizonyára nem eredménytelenül, hogy a kis lélekszámú
közösségekből egy-két tucat keresztény vigíliát és feltámadást ünnepelni
autóval elmenjen a szomszéd helységbe (ahol talán gyermekkeresztelésre, első
áldozásra vagy felnőttbeavatásra is sor kerül). - Ez persze már létezik is.
A liturgikus levelezőlistáról való a következő hír. "Egy plébános, akinek
három faluja van, busszal hozta az egyik falu templomához a híveket, s így
együtt ünnepelték a vigíliát. Senkit sem rövidített meg, és magának sem
szerzett [a húsvéti vigília megduplázásával] ideges, keserű húsvétot."
(Verbényi István.)

            - A vigília időpontja

            "A római liturgia első közvetlen forrása, amely a húsvéti
vigília megkezdésének időpontjáról ír, a [600-630 körül keletkezett]
Sacramentarium Gregorianum." E Sacramentarium elmondja, hogy a vigíliához
való gyülekezés délután 2 óra körül kezdődik. "Szerintem is jobb mindent
éjszaka kezdeni; de a rendeleti megoldásoktól tartózkodni érdemes addig,
amíg a gregorián kori római liturgiát más téren nem sikerül meghaladni.
Attól pedig még messzebb vagyunk." (Földváry Miklós.)
            Jó azonban azt is számba venni - mondom én -, hogy az (akkor még
görög nyelvű) római húsvéti vigília legrégibb és meglehetősen részletes
leírása Római Hippolütosz 215 körül íródott, Paradoszisz (Apostoli
Hagyomány) című művében található. "Virrasszanak egész éjjel, és hallgassák
az olvasmányokat és oktatásokat. . . Amikor a kakas megszólal, imádkozzanak
először a víz fölött. . . (A keresztelendők) vetkőzzenek le, s merítsék alá
először a gyermekeket. . ." (20. és 21. pont.)

            A liturgikus évről és naptárról szóló, jelenleg érvényes
egyetemes szabályok fogalmazása egyértelmű, kerek és határozott: "Húsvét
vigíliáját, vagyis azt a szent éjszakát, amelyen feltámadt az
Úr, >valamennyi szent vigília szülőanyjának< (Szt. Ágoston) tekintjük. Ezen
az éjszakán az Egyház virrasztva várja Krisztus feltámadását, és a
szentségek kiszolgáltatásával ünnepli. Ezt a szent virrasztást tehát teljes
egészében éjszaka kell megrendezni, mégpedig vagy úgy, hogy a sötétedés
beállta után kezdődjék el, vagy úgy, hogy vasárnap hajnal előtt fejeződjék
be." (LÉ 21.) A vigília-szertartás misekönyvi bevezetése, amelyen minden
celebráló szemének fenn kell akadnia, az idézett szöveg második részét
tartalmazza. (RM 241.) - Hazánkban gyakorlatilag a fenti szabályozás
értelmében az esti kezdés első lehetséges időpontja kb. a nyári időszámítás
szerinti 20 óra.
            Egyes vidékeken szerte a világon a vigília ünneplése kisiklott;
"egyszerűen ünnepi előesti misének tekintik, úgy ünneplik, mint a vasárnapot
megelőző szombat esti miséket." Pedig a helyes eljárás ez: "A húsvéti
vigília egész ünnepe éjjel történik. Ne kezdődjék a sötétedés beállta előtt,
és ne végződjék a vasárnapi pirkadat után. Ezt az előírást szigorúan be kell
tartani. Az ellenkező és itt-ott meghonosodott visszaéléseket és szokásokat,
amelyek szerint a húsvéti vigíliát a vasárnapi előmise órájában ünneplik, el
kell vetni. Néha azzal indokolják meg ezt az eljárást, hogy nincs elég
éjszakai közbiztonság. Ezt azonban nem alkalmazzák a karácsonyi éjszakára
vagy egyéb természetű rendezvényekre." (PS 3 és 78. - Franciából készült
saját fordításom: Nagy 1996, 442.)

            A lelkipásztorok végiggondolták-e és vállalják-e, hogy az Egyház
húsvétfelfogásához nekik mint keresztényeknek és lelkipásztoroknak
elkötelező közük van? A húsvéti liturgia szolgáinak (ministri) vagy (a római
pápától és a II. vatikáni zsinat utáni egyetemes püspöki kartól
függetlenült) urainak tekintik-e magukat? (További eszmélődések: Nagy 1996,
443.)
            Az igaz, hogy nem kellene figyelmen kívül hagyni egy az
karácsonyi éjjeli mise és a húsvéti vigília között fennálló jelentős
eltérést. "A húsvéti vigília a feltámadási körmenettel együtt lényegesen
hosszabb az éjféli misénél; ez pedig sokaknak próbára teszi állóképességét.
Valamint azzal sem számol a rendelkezés, hogy míg az éjféli mise teljes
egészében a templomban zajlik, addig a feltámadási körmenet az utcán; kései
időpontban pedig ez zavarhatja a környék lakóinak éjjeli nyugalmát." (Ócsai
J. 1995, 64.)
            A 90-es évek magyar egyházmegyei zsinatai, úgy látszik, így vagy
úgy valamennyien foglalkoztak a húsvéti vigíliával - lásd pl.
Esztergom-Budapest (1994) 51. old., Vác (1995) 37. old., Székesfehérvár
(1997) 64. old., Debrecen-Nyíregyháza (1999) 26. old. -, de csak
Székesfehérvár csatlakozott a kizárólagosan éjjeli időpont kifejezett
sürgetéséhez.

            "Plébániáink döntő többségében (tisztelet a kivételnek) szinte
természetesen végzik a >nagyszombati< szertartásokat a verőfényes délutáni
órákban, pedig az említett okmány [PS] nagyszombattal kapcsolatban
egyértelműen fogalmaz: >A mai nappal esetleg egybekötött szokásokat - mivel
régebben elővételeztük nagyszombatra a húsvéti ünnepet - helyezzük át az
éjszakára vagy húsvét napjára.< (76. pont.) - Mintha mi sem történt volna,
templomaink zömében - nem kivételek a püspöki székesegyházak sem! -
nagyszombat délutánján hangzik fel a >Krisztus világossága!< A legszomorúbb
az, hogy ez a liturgikus visszaélés [. . .] fel sem tűnik senkinek!" (Czike
I. J. 1999, 9.)

            - A feltámadási körmenet

            - - Visszapillantás a közelmúltba

            Ebben az összefüggésben először érdemes újra felidézni olyan
múltbeli tényeket, amelyekre a hetvenévesek még személyesen emlékezhetnek.
            A feltámadási körmenet létrejöttében és népszerűségében jelentős
szerepe volt annak, hogy az első századok éjjeli virrasztása fokozatosan
áttevődött szombat estére, délutánra (Sacramentarium Gregorianum!), majd
délelőttre. A középkortól kezdve évszázadokon át, egészen a 20. század
közepéig, a húsvéti vigíliát (a 16. század óta kötelezően és kizárólag)
szombaton délelőtt (és persze latinul) ünnepelték. Ilyen körülmények között
alakult ki a tridenti zsinat után (Németországban és a bécsi császári udvar
országaiban) a feltámadási körmenet; Urunk feltámadása ezzel az esti és
népnyelven tartott paraliturgiával jelentett élményt a magyar (és más
közép-európai) katolikusoknak.
            1951 és 1955 (a húsvéti virrasztás őseredeti rendjének
visszaállítása) és 1990 között hazánkban a vallásgyakorlás terén nem sokat
lehetett újítani; sőt a helyzet inkább a hagyományok (nem mindig szükséges
és hasznos) konzerválásának kedvezett.
            "A húsvéti vigília kérdése hazánkban a rendszerváltásig nem
hozott semmiféle változást. Gyakorló plébánosokként a vigíliát napfényes
délután kezdtük, mert 19 órára mindent be kellett fejeznünk az ÁEH
rendelkezése szerint. Odáig ment a dolog, hogy nagyon sokszor
megtapasztaltuk a konkrét ellenőrzést is: ott álltak a megfigyelők vagy
egyenruhában, vagy civilben. - Így ami más országokban már évtizedekkel
korábban lezajlott, nálunk 1990 körül kezdődött, persze a maga
gyermekbetegségeivel. Amíg a mise szövegeivel kreatív módon bánhattunk (mert
ez a templomon kívülre nem irányult) - és persze sok zagyvaság is született
(nemcsak nálunk, hanem például a franciáknál is) -, addig a húsvéti vigília
kreatív kísérletezése csak a 90-es évek kezdetén indulhatott meg." (Verbényi
István.)

            - - A múlt hatásai a jelenre

            "A legtöbb problémát a feltámadási körmenet jelentette és
jelenti. Ezt még a templomhoz szinte alig kötődő >hívek< is számon tartják,
éspedig mint a legfontosabb dolgot, amely nélkül elképzelhetetlen a húsvét
ünneplése." (Verbényi István.)
            Igen, ma is nagyon sok katolikus (és nem katolikus!) vágyik arra
(és sokszor nem többre), hogy nagyszombat esti körmenettel ünnepelje meg a
feltámadást, utána pedig, ugyancsak az évszázados hagyománynak megfelelően,
elkölthesse a húsvéti sonkát. - Mások (pl. aprógyermekes családok) nem
képesek a húsvéti vigílián végig részt venni, viszont a körmenet nekik is
színes, mély vallásos élményt jelent.
            A legutóbbi évtizedekben a megújult húsvéti liturgiával nem
mindig és nem igazán sikerült összhangba hozni a feltámadási körmenetet.
Ugyanakkor a húsvéti vigíliának a hívek nagy többsége körében nem sikerült
döntő vonzóerőt biztosítani (amely vetekedhetne pl. a karácsonyi éjjeli [nem
feltétlenül éjféli!] misével).
            "Püspökök és papok egyaránt más és más módon vélekednek és
kísérleteznek. Van, aki a hagyományt tartja fontosnak; tehát a húsvéti
vigília után legyen meg a húsvéti körmenet. Számos helyről sikeres
húsvétvasárnapi feltámadási körmenetekről számolnak be. Az időpontok
szórásának teljes a gazdagsága: délutántól egészen a hajnali, sőt a vasárnap
délelőtti órákig." (Verbényi István.)

            A továbbiakban a feltámadási körmenet néhány megoldását
javasoljuk. - Azt talán jó lesz már előre világosan leszögeznünk: a
feltámadási körmenetet most és a jövőben semmiképpen sem lehet (ha az ősi és
egyszersmind mai római katolikus liturgia szellemének és kívánalmainak meg
akarunk felelni) a "szokásos", a "hagyományos" időpontban, vagyis szombat
este megtartani. A "húsvéti" vigíliát nem előzheti meg semmiféle "szombati"
szertartás.

            - - Első megoldás

            Helyes és szerencsés megoldásnak tekinthetjük azt, ha a körmenet
vagy a vigíliamiséhez, vagy húsvét vasárnapján az ünnepi miséhez kapcsolódik
befejezésként. Ebben a körmenetben tehát a hagyományos módon az
Oltáriszentséget nyilvánosan kivisszük az utcára, az emberek világába (az
imádás, az öröm, a tanúságtétel jegyében).
            Hasonló megoldás: "Mi itt újabban a vasárnapi szentmise előtt
végezzük a körmenetet." (Tarnai Imre.)

            - - Második megoldás

            A következő két megoldás a feltámadási körmenetet a húsvéti
vigília első főrészébe, a fényünnepségbe (lucernariumba) iktatja be.
Pontosan ezáltal sokkal nagyobb tartalmi, részvételi és szimbolikus
gazdagságot biztosít neki, mint a hagyományos feltámadás. Vonzó és nevelő
hatása szintén jelentős lehet: akadhat, aki kedvet kap, hogy a lucernarium
után tovább maradjon. Aki pedig (egyelőre, a keresztény közösséghez
tartozásának jelenlegi foka vagy családi állapota szerint) többre nem képes,
többre nem vágyik, az a körmenet után szépen hazamegy sonkát enni vagy a
gyerekeket lefektetni.
            E megoldások konkrét módja nagymértékben függ attól, milyen és
mekkora templombelső és templom körüli tér áll rendelkezésre. Előnyt jelent,
ha a templom előtere tágas, belseje pedig nemcsak tágas, hanem differenciált
is.

            A második megoldás ötletét a budai ciszter plébánia
gyakorlatából veszem. Lényegében abból áll, hogy a tűzszentelés meg a
gyertya előkészítése utáni körmenetet kiszélesítjük feltámadási körmenetté.
            a) Tűzszentelés és a húsvéti gyertya előkészítése. A meggyújtott
(elég nagy) tűz körül a közösség családok, egyesületek stb. szerint
csoportosítva gyülekezzék.
            b) Feltámadási körmenet. A természetes közösségek lehetőleg
maradjanak együtt. A résztvevők végigjárják a feltámadási körmenet szokásos
útvonalát, utána vonulnak be a templomba. Valószínűleg az Oltáriszentség
körülhordozása nem illene bele ebbe a szertartásba; a Feltámadottat az égő
húsvéti gyertya jelképezi, és körülveszi a róla meggyújtott sok kis gyertya.
Ha a templom belső terének kiképzése lehetővé teszi, a kisgyemekes családok,
valamint azok a személyek, akik a folytatásra talán nem kívánnak maradni,
olyan helyre kerülnek, ahol a gyermekek viselkedése és a személyek távozása
nem zavarja a szertartás folytatását.
            c) Húsvéti örömének.

            Akadhat olyan (bizonyára nem gyakori) lehetőség is, hogy
egymáshoz közeli városi plébániák egyetlen tűzszentelést tartanak, együtt
készítik elő húsvéti gyertyáikat; a közösen elkezdett feltámadási körmenet
aztán részekre oszlik, és mindegyik közösség megy a saját templomába a
vigília további ünneplésére.

            - - Harmadik megoldás

            A harmadik megoldási mód többek között a pestszentlőrinci
főplébánián van gyakorlatban.
            A vigília-szertartás első főrészének, a fényünnepségnek a
felépítése így fest: a) tűzszentelés és a húsvéti gyertya előkészítése, b)
bevonulás a templomba a húsvéti gyertyával, c) húsvéti örömének, d)
feltámadási körmenet az Oltáriszentséggel a templomon kívül, a világ
nyilvánossága előtt.
            Az így megtervezett körmenethez liturgikus kiindulásként több
minden adva van: a) a nagycsütörtöki esti misében konszekrált és
monstranciában szentségimádásra kitett ostya, a húsvéti misztérium
egységének és folyamatosságának eleme (amelyet talán imádás céljából
nagypénteken a szent sírra is kitettek, és esetleg éppen onnan vesznek most
fel), b) a húsvéti gyertya, a feltámadott Krisztus szimbóluma, c) a húsvéti
gyertyáról meggyújtott körmeneti gyertya minden hívő kezében.
            A körmenetet mint a vigília részét (amely után igeliturgia
következik) nyilván nem szentségi áldással kellene befejezni, hanem pl. egy
húsvéti könyörgéssel.

            - - Negyedik megoldás: Húsvéti vigília pap nélkül

            "Vonzott a feladat nagyszerűsége, mert már olvastam ugyan a
Szent három nap pap távollétében című liturgikus összeállítást, amelyet az
egri minoriták adtak ki, de ilyesmit az életben megvalósítani mégiscsak
 más."
            "Nagyszombaton >estefelé< (de a márciusi verőfényben)
megkezdődött az első vigília-szertartás. Ezen a helyen már évek óta hiába
sóvárogtak a húsvéti gyertya illendő >üzembe helyezése< után. Pedig egy, a
faluból származó német asszony minden évben gyönyörű húsvéti gyertyát
adományozott a templomnak. Ezúttal azonban végre részt is vehetett a
szertartáson, mert volt szertartás, még ha csak az én gyarló szolgálatom
által is. Meggyújtottuk a tüzet, megszenteltük szentelt vízzel, majd a róla
meggyújtott húsvéti gyertya lángjáról ki-ki átvette a szent tüzet, és szent
Anyánk, az Egyház ebben a szép faluban is örvendhetett, hogy ekkora fény
áradt el benne, örvendezett a nép szent éneke, és bátran betöltötte az Isten
házát, amelyben előzőleg nem gyújtottunk mesterséges fényeket, és így
legalábbis homályos volt. Az Alleluja >visszatérésekor< indítottuk a
körmenetet a Feltámadtam! intonálásával, és abban a húsvéti gyertya és az
Oltáriszentség előtt a zászlóvivőkön kívül a céhjelvények hivatásos hordozói
is ott haladtak. Visszatérve a templomba már a szokásos helyére került az
Eucharisztia, és onnantól kezdve szinte ismerős módon folytattuk a húsvéti
vigília ünneplését.
            Sajnos, a befejezés után rohanni kellett a plébánia másik
legtávolabbi pontján fekvő községbe, hogy még ott találjuk a szertartásra
érkezőket abban a templomban is. Nekem úgy tűnt, hogy az ottani hívek talán
el tudnák képzelni a feltámadási körmenetet ettől a szertartástól egészen
elkülönítve, a vasárnap délelőtti misével összekapcsolva." (Bárdosy É. 2002,
640.)
            Ennek a megoldásnak tehát nem csupán az a sajátossága, hogy pap
nélkül történik, hanem az is, hogy a körmenet az igeliturgia végéhez
csatlakozik.

            - - Fenntartások és ellenvetések

            "A fölvetett ötlettel szemben (körmenet a tűzszentelés vagy
Exsultet után) magam egy kicsit konzervatív vagyok. Számomra az eszményt nem
a meglévő vigília megbontása jelentené. Annak van egy dinamikája:
tűzszentelés, a pap csöndes bevonulása  gyertyával, egyre növő megilletődött
fényesség a hívek gyertyáival, Exsultet - már világos, de még ószövetségi
virrasztás előképekkel, keresztelési oktatással (7 olvasmány) - aztán
növekvő öröm: Gloria, harangok, orgona, újszövetség: szentlecke, teljesség:
alleluja, evangélium - keresztelés - mise (az Eukarisztia szerintem itt nem
egy ráadás csak, hanem igazi csúcs, benne a keresztre feszített és feltámadt
Jézus nemcsak szimbolikusan megjelenik, hanem részünk van benne) - ezután
jöhet bármi: körmenet, agapé, tánc. Tahát: nem találom az egész vigília
belső logikájával megegyezőnek, hogy a körmenetet valahova az elejére
tegyük." (Füzes Ádám.)
            "Nem tudok lelkesedni azért a megoldásért, amikor a körmenetet a
tűzszentelés után >beépítik< a római rítus folyamába. . .
Nagyon >kényszermegoldásnak< érzem a körmenetet - csak azért,
hogy >megmentsük< - részévé tenni a vigília-szertartásnak, amely alapvetően
keresztségi liturgiaként aktualizálja a feltámadást." "Füzes Ádámmal nem
beszéltünk össze!" (Tarnai Imre.)

            - Közvetlen tennivalók

            Ahhoz, hogy valami újítás, módosítás az egyháziasság és a
liturgia szellemének megfelelően történjék, a püspökök engedélyező és
bátorító kezdeményezésére lenne szükség.
            Ezt megelőzhetné egy vitafórum a MALEZI keretében. Ehhez a
javaslathoz a MALEZI igazgatója fűzi hozzá: "Kétségtelenül nem ártana számos
liturgikus témát megvitatni. Ezért tisztelettel arra kérlek, kedves Páter,
hogy a MALEZI tervéről légy szíves tájékoztatást adni. Szeptembertől
rendszeres havi liturgikus konferenciákat szeretnénk tartani, a püspökkari
titkárság székhelyén, ahol minden szükséges feltétel biztosítva lesz.
December elején egész napos konferencia lesz a Sacrosanctum Concilium (40
éves) meg a Tra le sollecitudini (100 éves) témáiban." (Verbényi István.)
            Jó lenne az engedélyezett kísérletezéshez megfelelő időben
ideiglenes liturgikus és lelkipásztori segédeszközöket közzétenni.
            A kísérleti ünneplések tanulságai alapján minél hamarabb össze
kell majd állítani a szertartáskönyvet. Ez most már gyorsabban megtörténhet,
mint a felnőttek katekumenátusával. "Köztudott, hogy az OICA [a keresztény
beavatás 1972-es alapvető római dokumentuma], amelynek fordítása készen
volt, az említett jeles intézmény [ÁEH] jóvoltából nem kerülhetett kiadásra.
Ezért nagyon sok minden konzerválódott, és a rendszerváltás után >ránk
zúdult a lehetőség<." (Verbényi István.)
            Az illetékes római kongregáció nem fog meglepődni, ha a magyar
püspöki kar egy a feltámadási körmenetről szóló szertartáskönyv
megerősítését kéri. (Ehhez a kérdéshez vö. Új Ember, 2001. február 25-i
szám, 7. oldal, a középső oszlopban lent.)

            Epilógus

            A hívek mekkora ellenállásától kell félnünk? Talán az, amit
legijesztőbb liturgikus élményemként őrzök emlékezetemben, megsejteti a
választ.
            40-50 évvel ezelőtt a flamand katolikusok nem voltak kevésbé
hagyományőrzők (és egyben talán maradiak is), mint a magyarok. Tisztelem és
szeretem őket; újmisésként 1958-ban az ő vendégük voltam.
            1970-ben egy brüsszeli flamand káplán, más Leuvenben élő
külföldiekkel együtt, engem is meghívott nagycsütörtök estére a
plébániájára, hogy "tanúságot tegyünk saját népünk egyházáról". A mise a
templom alatti teremben volt; a közösség tagjai, főleg az érett középkor
képviselői családtagjaikkal, négyszemélyes asztalok körül (egész idő alatt)
ültek. Mi (a házigazdán és rajtam kívül egy amerikai pap meg egy indonéz
egyetemista) az elnöki asztalnál, teljes civilben. Egyetlen szentírási
szakaszként a János-evangéliumból a Nikodémus-elbeszélést (3. fej.) olvasták
(?!). Az eucharisztikus imát a káplán rögtönözte. Még mise előtt azt
ajánlotta, hogy "koncelebráljunk": ő konszekrálja a kenyeret, én (aki az
amerikaitól eltérően tutam flamandul) a bort; természetesen elhárítottam,
mondván, hogy így egyikünk sem konszekrálna. Számomra az egész
eseménysorozatban ez az ajánlat volt a leginkább ijesztő elem.
            Mostani témánkhoz a tanulságot abban látom: az embereket idővel
és szívós kitartással a legjobb és legszebb vagy a legfonákabb és legbutább
ügyeknek egyaránt meg lehet nyerni. Ha a lelkipásztorok meggyőződnek arról,
hogy nem a "nagyszombat", a "feltámadási körmenet" a lényeges, hanem a
"húsvéti virrasztás" a maga négyrészes liturgiájával, benne esetleg a
feltámadási körmenettel is, akkor (egyáltalán nem végzetes arányú ellenállás
és lemorzsolódás után) a közösség elég hamar felcsatlakozik hozzájuk.
            Érdemes és szükséges határozottan erre tartanunk.