Subject: [Liturgia] A bárányok hallgatnak?

From: Rihmer Zoltán <[email-masked]>
Date: Fri, 12 Mar 2004 12:57:07 +0100 (CET)

Kedves listatagok!

   Az elmúlt hét levelezéséből az alábbi kérdésekhez
szeretnék hosszabban-rövidebben hozzászólni:

1. A liturgiában előírt hangszerek

   Kosóczki Tamás: "Jól tudom, hogy a hivatalos egyházi
előírás szerint az ún. "elektriumok" (digitális orgona)
használata is tiltott a templomban? Érvényben van még ez a
rendelkezés? (Kántorképzőn még úgy tanultam!)"
   Nagy Gábor Gabssy: "A érvényben lévő hivatalos egyházi
rendelkezések között van-e olyan, mely explicit előírja,
hogy a LITURGIÁBAN mely hangszer használható önálóan és/vagy
az énekek kísérésére?"

   A hangszeres zene vonatkozásában mind a II. Vatikáni
Zsinat liturgikus rendelkezései, mind a későbbi végrehajtási
dokumentumok előírásai elsősorban arról szólnak, hogy mit
tekint az Egyház különösen is a szent, liturgikus zene
eszközének, így pl. név szerint említik az orgona kiemelkedő
szerepét. Az orgonán kívüli egyéb, megfelelőnek ítélt
hangszerek megválasztását az általam korábban idézett -
valamint további - általános alapelvek határozzák meg, a
konkrét döntés pedig az illetékes egyházi hatóságra
(rendesen a püspöki konferenciára) van bízva. A tiltás
rendkívül ritka: pl. a "Sacrosanctum Concilium" rendelkezést
végrehajtó tanács elnöke, Giacomo Lercaro bíboros 1966
január 25-ei, "L'heureux développement" kezdetű levelében
olvasható (5. p., Notitiae 2 [1966] 160), hogy a dzsessz
zene manapság nem képezheti részét az istentiszteleten
elhangzó zenei repertoárnak.
   A gépzenét az Egyház csak egészen kivételes esetben
engedi meg, pl. a gyermekmisékről szóló "Pueros baptizatos"
instrukció (1973 november 1.) 32. pontja szerint megfelelő
biztosítékok mellett, valamint a kellő körültekintéssel és
különös belátással a gyermekmisékben alkalmazható
technikailag előállított zene, ám ezúttal is csak a püspöki
konferenciák által alkotott szabályok szerint. Az illetékes
kongregáció egy későbbi válasza (Notitiae 13 [1977] 94)
hangsúlyozza: előre felvett zene gépi lejátszását már a XII.
Pius utasítására kiadott 1958-as egyházzenei instrukció is
csak tanulási célból vagy szabad ég alatti körmenetek
kísérésére engedte meg, szent helyen azonban tiltotta, majd
kijelenti: e szabályok azóta sem változtak meg. Egyetlen
kivételként a gyermekmiséket jelöli meg, viszont utal rá,
hogy az Olasz Püspöki Konferencia e körben is megtiltotta a
kizárólag reproduktív technika alkalmazását.
   A valóság természetesen ezúttal is egészen másként fest.
2002 szeptemberében Madridban meglepve tapasztaltam, hogy
vasárnap délelőtt egy belvárosi plébániatemplomban, a
székesegyháztól alig öt percnyire magnóról szóló, előre
rögzített gépzene kísérte a szentmisét. Pedig a madridi
bíboros érsek elsőrangú kánonjogász - a mi prímásunk
kollégája, barátja, sőt némely tekintetben példaképe. A
példánál és a személynél maradva megjegyzem, hogy Erdő Péter
bíboros úr holnap 16.00 órakor a Budavári Nagyboldogasszony
Főplébániatemplomban a Nagy Szent Gergely-év hazai
nyitóeseményeként gregorián főpapi szentmisét celebrál. Akit
érdekel, korábban ugyanott gregorián szkólák bemutatkozását
is meghallgathatja.

2. Liturgikus oktatás-nevelés

   Marian: "Örömmel énekelnék gregoriánt, és klasszikus
polifónikus [...] énekeket - de nekem ezt sehol sem
tanítják. Különösen nem úgy, hogy misén énekelhessem."
   Görög Andrea: "Nagyon sok zenész társammal együtt
szívesen vennénk, ha valaki végre egyértelmű, világos és
követhető tanácsokat adna nekünk a liturgiával kapcsolatban."

   Az e heti "Új ember" 4. oldalán olvasom: "A Magyar
Egyházzenei Társaság továbbképzést szervez a nagyhét
liturgiájának végzésére. Március 19-én 16 és 20 óra között
virágvasárnap és nagycsütörtök, 20-án 10 és 17 óra között
pedig nagypéntek és húsvét liturgiája lesz a téma. A
továbbképzés helyszíne a budapesti piarista kápolna (V. ker.
Pesti Barnabás u. 1.)." Egy másik felhívás ugyanerről az
oldalról: "A zsámbéki Apor Vilmos Katolikus Főiskola egyházi
újraalapításának tizedik évfordulója alkalmából országos
orgonista-kántor találkozót rendez 2004. március 26-án és
27-én. A találkozó társszervezője a Magyar Liturgikus és
Egyházzenei Intézet (MALEZI)." (További részletek a cikk
folytatásában.)
   Bárcsak minél több ilyen hír lenne és minél többekhez
eljutna!

3. A liturgia objektivitása

   Kovács Ervin: "súlyos szubjektivizmust vélek felfedezni,
mely veszélyezteti a liturgia objektív jellegét. Hiszen a
liturgia nem csak keret és alkalom, hanem eleve adott
tartalom, mely nem a múlandó és változó dolgok kifejezésére
hivatott, hanem az örök és változatlan isteni valóságok,
hitigazságok kifejezésére és megjelenítésére, mégpedig
azért, hogy hozzáalakíthassuk magunkat. Egy alapkérdésről
van szó: mi csináljuk a liturgiát saját igényeink szerint,
vagy engedjük, hogy a liturgia formáljon minket?
Továbbmenve: mi alakítjuk a dogmatikai és erkölcsi
igazságokat, vagy azok alakítanak minket?"
   Decsi Bálint: "Az, hogy a liturgia szövege a köznép
számára érthetetlen nyelven szólal meg, szerintem
alkalmatlanná teszi a szerves részvételt. Nem arról van szó,
hogy én soha nem megyek külföldön misére, hanem arról, hogy
rendszeresen az érthetetlen szó nem tud átadni megfelelő
tanítást. A liturgia egy "misztikus" közegbe van burkolva, a
papok inkább beavatott varázslónak tűnnek, mintsem Isten
szolgáinak. Ez nekem távoli, elfogadhatatlan. Lehet, hogy
túl nyugati, felvilágosult vagyok, vagy túl jártas a világi
dolgokban."

   Ez a két egymásnak feszülő álláspont az elmúlt évtizedben
a liturgikus teológia egyik központi kérdésévé vált.
Rengeteg szakmai és egyéb fórumon vitatkoztak és vitatkoznak
róla hívek, papok és püspökök egyaránt. Különösen nagy súlyt
adott ennek a vitának Joseph Ratzinger bíboros, aki több
mint 20 éve a Hittani Kongregáció prefektusa (vagyis az
egyházi tanítóhivatal első számú képviselője), újabban pedig
a szent kollégium dékánja (vagyis többek között egy
esetleges pápaválasztó konklávé fő lebonyolítója). Ő számos
megnyilatkozásában - magyarul legutóbb "A liturgia szelleme"
című könyvében - lépett fel a korunkban egyre inkább
elharapózó liturgikus szubjektivizmus ellen és megpróbálta
bemutatni az objektív jellegzetességek biblikus és történeti
alapjait. Írásai, ill. a Szentszék hasonló szellemű legújabb
dokumentumai rendkívül komoly (olykor indulatos, sőt
nemtelen) kritikában részesültek olyan meghatározó
liturgikus szakemberek részéről, mint a francia P.
Pierre-Marie Gy vagy a német Rainer Kaczynski. Az amerikai
bencés Rembert G. Weakland (a közelmúltig Milwaukee érseke)
jóval visszafogottabb módon adott hangot kétségeinek a
bíboros által képviselt "reform reformja" felfogással
szemben. Úgy tűnik tehát, e vita hazai megjelenésével mi is
megérkeztünk Európába.
   Talán kevésbé ismert azonban, hogy a püspök Ratzinger és
a szintén püspök Weakland eltérő liturgikus felfogása végső
soron eltérő egyháztani (ekkléziológiai) koncepciójukra
vezethető vissza. A kérdés a térben és időben egyetemes
világegyház (vö. objektivitás) és a helyi egyházak (vö.
szubjektivitás) fogalmának logikai, ontológiai stb. viszonya
egymáshoz, ezzel összefüggésben pedig a püspöki
kollégialitás természete. Ratzinger az előbbi prioritását
tanítja, és ezt a szemléletet tükrözik a Szentszék hivatalos
dokumentumai is (pl. a Hittani Kongregáció "Communionis
notio" levele). Vele szemben ezúttal egy másik bíboros,
Walter Kasper szállt sorompóba, vitájukról legújabban már
magyar nyelvű összefoglaló is olvasható. Mindez jól mutatja,
mennyire nem felszíni, mellékes kérdés a liturgia ügye:
szinte minden fontosabb felmerülő problémánál magáról az
Egyház lényegéről van szó.
   Visszatérve az európaiság és a nyugati kultúra kérdésére:
a Kultúra Pápai Tanácsának tegnap kezdődött plenáris ülésén
ismertették egy, a hitre és hitetlenségre vonatkozó
nemzetközi felmérés eredményét. Ebben olvasható: "A
hitetlenség nem növekszik a világban. Ez egy olyan jelenség,
amely mindenekelőtt a nyugati világhoz kötődik. Nem kötődik
Ázsiához, Latin-Amerikához vagy Afrikához, sem a muzulmán
világhoz. A harcos ateizmus hanyatlóban van, és nem bír
semmilyen nyilvános befolyással néhány olyan rezsimet
kivéve, ahol továbbra is ateista politikai rendszer van
hatalmon. Megfigyelhető azonban egy bizonyos harcos világi
csoport, különösen Európában. Növekvőben van a vallási
indifferentizmus avagy gyakorlati ateizmus. Az agnosztikusok
és a nem gyakorló hívek egyre inkább egyetlen csoportot
alkotnak, amely úgy él, mintha Isten nem is léteznék: a
'homo indifferens' felemelkedésének lehetünk tanúi. A
rendszeresen templomba járók száma csökkenőben van. Ez nem a
hitetlenek számának növekedését jelenti, hanem inkább a
vallásgyakorlás és a hit módjának megváltozását: az
odatartozás nélküli hitet. Egy újfajta, inkább lelki[ségi?],
mint vallásos keresés van növekvőben, amely nem mindig esik
egybe a hagyományos vallásgyakorlathoz való visszatéréssel."
   Úgy tűnik tehát, hogy a válság elsősorban a
nyugat-európai típusú társadalmak latin rítusú egyházának
tagjait érinti. Nekünk magyaroknak azonban nem kell Afrikába
vagy Ázsiába utaznunk ahhoz, hogy más gondolkodásmódot, sőt
más nyelvet lássunk. Élnek közöttünk görög katolikusok, akik
igen ősi liturgiát végeznek - magyar nyelven. Élnek
közöttünk örmény katolikusok, akiknél ma is liturgikus nyelv
az óörmény. Kérdezzük meg tőlük, hogy miért. Hátha tanulunk
valamit - valami olyat, amit mi már régen elfelejtettünk.

4. Teendők, tenni vágyók és tehetősek

   Kaibás Gábor Márk: "Mindez szép és jó [Kaibás G. M. talán
nem is tudja, hogy e szavakkal önkéntelenül Erdő Péter egyik
gyakori szófordulatát idézi - R.Z.], amit ezen a
levelezőlistán megbeszélünk, tényleg elhangzanak a különböző
felfogásokat kielégítő érvelések, de a kérdésem ezek után
csak annyi, hogy ha elméletben mindez megfogalmazható és meg
is fogalmazódik bennünk, akkor MIÉRT NEM VAGYUNK KÉPESEK
TENNI IS VALAMIT A MEGVALÓSÍTÁS ÉRDEKÉBEN IS ??? [...]
Papjaink felfogása a zsoltározással, vagy az ordinárium
helyetti népének énekléssel, vagy a Gloria szavalásával
bizony már kevésbé megváltoztatható. [...] Azt hiszem, nem
én vagyok a legmegfelelőbb ember az ilyen reformok
elindításához, vagy az ezen szempontokban való döntéshez. Én
csak egy véleményt fogalmaztam meg, a saját véleményemet,
amellyel sürgetni szeretném és cselekvésre késztetni az erre
adekvát személyeket."

   Tenni csak az tud valamit, akinek ereje és hatalma is van
hozzá. Mivel a Katolikus Egyház hierarchikus felépítésű -
legalábbis Magyarországon egyelőre még az -, a papok
felfogása igenis megváltoztatható, mégpedig püspökeik által.
Ha a püspökök közlik papjaikkal, hogy mire kell figyelniük,
azok többet nem hivatkozhatnak arra, hogy nem ismerik a
liturgikus előírásokat. Én a magam részéről megpróbáltam
mindent megtenni. 2002 február 20-án személyesen adtam át a
Magyar Katolikus Püspöki Konferencia elnökének a "Liturgiam
authenticam" instrukció magyar fordítását azzal a
megjegyzéssel, hogy az rá és testületére vonatkozóan jogokat
tartalmaz és kötelezettségeket állapít meg. A "Varietates
legitimae" instrukció frissen megjelent fordítását 2003
december 14-én ugyanígy a kezébe adtam Magyarország bíboros
prímásának. A liturgia ügye innentől fogva az ő kezükben van
- és immár nemcsak fizikailag. A "legmegfelelőbb emberek",
az "adekvát személyek" ugyanis valóban nem mi volnánk, hanem
a püspökök, akik feladatukra nézve "a nyáj pásztorai" (vö.
II. János Pál: "Pastores gregis" szinódus utáni apostoli
buzdítás, 2003 október 16.), hatalmuk szempontjából pedig
"az apostolok utódai" (vö. Püspöki Kongregáció: "Apostolorum
successores" direktórium, közzétéve: 2004 március 9.).
   Jézus szerint az ő juhai hallgatnak a szavára és követik
őt (vö. Jn 10, 27). Ugyanezt várja el az Úr az apostolok és
az ő utódaik irányában is, akikre bárányainak és juhainak
legeltetését bízta (vö. Jn 21, 15-19). Csoda-e azonban, hogy
a bárányok hallgatnak, ha nem szól a pásztor, akire
hallgathatnának? Néma pásztornak nyája sem érti szavát.
:-))) Az Egyház legfőbb pásztora, II. János Pál pápa persze
egyáltalán nem néma, sőt mindig is nagy figyelmet szentelt a
liturgia ügyének: több komoly önálló dokumentumot is kiadott
ebben a tárgyban ("Dominicae cenae", "Dies Domini",
"Vicesimus quintus annus"), más írásaiban (pl.
nagycsütörtöki leveleiben) pedig rendszeresen visszatérő
téma a liturgia. A pápát az egyetemes Egyház kormányzatában
helyettesi hatalommal segítő Római Kúria szintén számos
jogszabályt bocsátott ki a liturgia helyzetének javítása
érdekében ("Varietates legitimae", "Liturgiam authenticam",
"Institutio generalis Missalis Romani", a keleti katolikus
egyházak liturgikus instrukciója).
   Mit tesz a Magyar Katolikus Püspöki Konferencia azért,
hogy az Apostoli Szentszék előírásait és buzdításait
megvalósítsa? Ha esetleg az asztalára kerül, gyorsan leveszi
a kérdést a napirendről. Ha esetleg intézetet alapít, utóbb
csökkenti az "amúgy sem dolgozó" munkatársak fizetését.
Elmélyült körlevelekben tárgyalja korunk elvilágiasodott
társadalmának szinte megoldhatatlan szociális és erkölcsi
problémáit, a liturgiáról azonban hallgat. Miért? Nem akar
szólni róla? Vagy nem tud? A jelenlegi helyzetben a hatályos
rendelkezések egyszerű, közérthető összefoglalása és
időnként megismételt előadása is óriási hatással bírna, ha
már teológiai stb. kfiejtésükre és számonkérésükre nemigen
van lehetőség.
   Amennyiben a liturgia valóban "csúcs, amelyre az Egyház
tevékenysége irányul, s egyszersmind forrás, ahonnan minden
ereje származik" (II. Vatikáni Zsinat: "Sacrosanctum
Concilium" rendelkezés, 10. p.), van-e fontosabb, nemesebb,
komolyabb tárgy, amely méltó lehet a püspökök figyelmére?
Világunkban még (vagy már?) ma is hívek tömegei hiszik azt,
hogy az Egyház egyfajta szolgáltató intézmény, amely az
emberi élet fontosabb pillanataiban a megrendelő igényei
szerint keresztel, esket és temet, a közelebbről érdeklődők
számára gyóntat és misézik, a pap pedig egy 24 órában
rendelkezésre álló "mindenki szolgája", akinek kötelessége
agyba-főbe esketni és temetni hívőt és hitetlent, egyszerre
gyóntatni és misézni ezer helyen és időben. Hiteles
liturgia? Arra a megrendelőnek nincsen igénye. Hogy miért?
Mert nem tanították meg rá. Node ki más is taníthatná meg,
mint a püspökök?
   A bárányok tehát hallgatnak, mert nem tudnak mit mondani.
Ám ha megszólal a pásztor, a juhok hallgatnak rá és követik őt.
Ezért imádkozzunk:

OMNIPOTENS ET MISERICORS DEVS,
QVI BENIGNE SEMPER OPERARIS,
VT POSSIMVS IMPLERE, QVAE PRAECIPIS,
DILECTARVM TIBI OVIVM ADESTO PASTORI,
ET IN HVNC AFFECTVM DIRIGE COR PLEBIS ET PRAESVLIS,
VT NEC PASTORI OBOEDIENTIA GREGIS,
NEC GREGI DESIT CVRA PASTORIS,
QVIA TVI EST MVNERIS TVAEQVE VIRTVTIS,
VT ET REGENDI OBOEDIENTES,
ET PROBABILES POSSINT ESSE RECTORES.

"Mindenható és irgalmas Isten,
aki mindig kegyesen azon munkálkodsz,
hogy teljesíthessük azt, amit parancsolsz,
légy segítője szeretett juhaid pásztorának,
és vezesd a nép és a főpap szívét arra az érzületre,
hogy se a pásztor ne legyen híján engedelmes nyájnak,
se pedig a nyáj gondoskodó pásztornak,
mert a Te ajándékod s a Te erőd az oka annak,
hogy a vezetendők képesek legyenek az engedelmességre,
a vezetők pedig alkalmasak legyenek a követésre."

2004 március 12-én, Nagy Szent Gergely pápa ünnepén
(a régi római naptár szerint)

Rihmer Zoltán

---

From: "Fülöp Ákos" <[email-masked]>
Date: Fri, 12 Mar 2004 14:09:43 +0100

> kongregáció egy későbbi válasza (Notitiae 13 [1977] 94)

Van olyan digitálisorgona (Soroksár Újtelep) ahol
az adott orgonával felvetten le tud az orgona zenét játszani.
ez nyilván más kategória, mint ha egy magnót kapcsolnék be.
A mai technika sokkal többre képes, mint amikor az adoptt dokumentumok
készültek.
Ez se pro se kontra, ez tény...

 hogy Erdő Péter
> nyitóeseményeként gregorián főpapi szentmisét celebrál. Akit

Ladocsi püspök úr fogja a misét celebrálnio.
A bíboros úr a bazilikai imádságot vezeti.

satya