Subject: [Liturgia] tanc es mas

From: "pestifor" <[email-masked]>
Date: Tue, 16 Mar 2004 09:02:45 +0100

Kedves István, és persze mindenki :-)

> Arról nem tudtam, hogy pészah ünnepén táncoltak a zsoltározás mellett
-
> akár ma, akár annak idején. Nyilván nem idegen a bibliai emberektől a
> tánc, de konkrétan nem tudok róla. Honnan veszi?

Amikor ezzel kapcsolatban már Ervin atya is kételkedésének adott hangot,
akkor jeleztem, hogy egy előadáson hallottam erről, és ezért nem tudok
hivatkozást mondani; tehát fönntartom azt is, hogy tévedtem. Köszönöm,
hogy a figyelmemet fölhívták erre. Ettől függetlenül keresgélek -
időmtől telhetően - hogy hogyan ünnepelhettek az utolsó vacsora
alkalmával. Annyit tudok, hogy az ókori keleti népeknél létezett
kultikus tánc, de sajnos többet egyelőre nemigen. 

Arra gondoltam, hogy nem írok többet a témában, hiszen volt szó arról,
hogy a "szerintem"-ek nem visznek előre és ezzel teljesen egyetértek.
Sajnos főleg csak "szerintem"-mel tudnék szolgálni, de most István
kérdése apropóján mégis leírom egy régen volt tapasztalatomat.

Nem idegen tőlem az a gondolat, hogyha imánkat, belső
összeszedettségünket testtartásunkkal is kifejezhetjük, akkor Istenre
hangolódásunkat, Isten utáni vágyunkat adott esetben miért ne
fejezhetnénk ki tánccal is? (Remélem, nem ijesztek meg senkit ezzel a
gondolattal, mert egyáltalán nem szándékozok forradalmi változásokat :-)

Ezzel kapcsolatban volt egy emlékem Lourdes-ból. Nem sokkal megtérésem
után egy zarándokúton tolmácsoltam. Újonnan megtérőként minden Istennel
kapcsolatos dolgot szívtam magamba mint a szivacs...akkor találkoztam
egy kameruni (?) fiúval: ketten-hárman voltunk a mi buszunkról és volt
ez a srác. Sétáltunk az utcán és már nem emlékszem, hogy milyen
apropóból, de az egyik zsoltárról beszélgettünk azt fölolvasva, majd
megemlítettük, hogy mi ezt énekelni is szoktuk, és tőlünk telhetően
igyekeztünk is neki bemutatni (kissé bennünk volt a görcs, mert tudtuk,
hogy sokaknak nem tetszik ez a fajta éneklés, félszegen ügyeltünk, hogy
jól hangozzon, ne legyen hamis, mert egyikünk sem volt hivatásos énekes
és persze közben eszünkbe jutott a jó Isten is). Erre a fiú is mondta,
hogy ők is többnyire éneklik ezeket a zsoltárokat, és ő is "bemutatta
nekünk" (a "bemutatás" nem is bemutatás volt, mert látszott, hogy mi
abban a pillanatban "eltűntünk" a szeme elől és hogy mélyről jött az,
amit tett, láthatólag nem aggódott, hogy ki mit gondol). Amint énekre
nyitotta a száját, elkezdett hozzá táncolni, ráadásul a kezével
csattintgatással és tapssal kísérte a zsoltározását: este volt, alig
néhány járókelő volt abban az utcában, de senki sem botránkozott meg. Én
döbbent vigyorral álltam, szólni nem tudtam, csak a levegőt vettem
mélyebben...a legszívesebben beálltam volna mellé és az ismétlődő
részeket vele énekeltem volna. Persze nem tettem: működött bennem a jó
öreg "európai" visszafogottság :-) Európai lévén, hogy ez baj-e vagy
sem: fogalmam sincs. Mindenesetre rájöttem, hogy Isten dicsérni így is
lehet. Ha nem találkozok ezzel a fiúval, akkor ezt talán sose tudom meg
:-)

Remélem, hogy senki nem ért félre, mert ezt nem azért írtam le, hogy
"tessék, most aztán legyen tánc is"; sőt :-) nagyon örülök, hogy nem
kissebb-nagyobb fellángolások határoznak meg bármit is az Egyházunkban.
Ma már biztos megkérdeztem volna, akkor még meg sem fordult a fejemben,
hogy megkérdezzem ezt a kameruni fiút, hogy a misén is így énekelnek-e,
mert akkor még csak pár éve volt, hogy ismerkedni kezdtem egyáltalán az
Egyházunkkal és a liturgia tartalmi gazdagsága is csak fokozatosan, az
évek során tárult föl előttem, pl. ezáltal a lista által is. 

Az egymásnak feszülő nézőpontok között számomra két levél különösen is a
"szintézis" felé mutatott. Fr. Peregrin levelének kimondottan nagyon
örültem. Rámutatott egy folyamatra, amiben egyszerre tükröződik számomra
az Egyházunk felelőssége a meglévő kincsek megőrzésére, és nyitottsága
az esetleg újonnan előkerülő kincsek befogadására. Ilyés Zsolt levele -
melyben idézett és kérdéseket tett föl ("Megkésve?" címen) - számomra
szintén ugyanebbe az irányba mutatott. Köszönöm, hogy leírtátok. 

Úgy látom, hogy itt a listán mindenki a lehető legjobbat keresi, még a
legellentétesebbnek tűnő nézeteket vallók is; amikor olvasom a listára
érkező leveleket, úgy érzem magam, mint aki Isten kincseskamrájába kap
egy röpke betekintést. Köszönöm mindenkinek.

+
Marian

---

From: "pestifor" <[email-masked]>
Date: Wed, 17 Mar 2004 07:39:49 +0100

Kedves mindenki,

több visszajelzést kaptam magánban, hogy bár a lourdes-i példámat el
tudják fogadni, esetleg még tetszett is, de a táncot nem hoznák be az
itteni liturgiába, nem erőltetnék be a (számunkra) idegen elemeket a
templomba. Bizonyára pontatlanul fogalmaztam, hiszen teljesen egyetértek
ezekkel a véleményekkel: 'itt és most' egyáltalán nem tartanám
szerencsének. Csak arra szerettem volna mutatni, hogy máshol a tánc az
imádság során természetes módon jelen lehet. Másoknak ezt a
másmilyenségét viszont nyitott szívvel tudom elfogadni és Egyházunk
gazdagságaként fogom föl; ezért nem idegen számomra a gondolat. Köszönöm
a magánban tett visszajelzéseket.

+
Marian
Ui.: Mostmár tényleg igyekszem továbbra is "csak" olvasni :-)

(...)
> Ezzel kapcsolatban volt egy emlékem Lourdes-ból. Nem sokkal megtérésem
(...)