Subject: [Liturgia] (no subject)

From: "Kaibás Gábor Márk" <[email-masked]>
Date: Wed, 10 Mar 2004 10:13:03 +0100

Tisztelt Mindenki,

Azt hiszem számos érvet hallhattunk a nagyböjti szólózás és a
visszafogottság ellen és mellett.
Számos érvet hallhattunk továbbá a gitáros és a nem gitáros mise ellen és
mellett.

Stázi muvészno felvetette annak szükségességét, hogy a jelenlegi Szent vagy
Uram orgonáskönyv reformra szorulni, szóba került az is, hogy kántoraink
alulképzettek, valamint, ami az egész "vita" kiindulópontja volt, hogy nincs
egységes felfogás a liturgikus szabályozások tekintetében.

Mindez szép és jó, amit ezen a levelezolistán megbeszélünk, tényleg
elhangzanak a különbözo felfogásokat kielégíto érvelések, de a kérdésem ezek
után csak annyi, hogy ha elméletben mindez megfogalmazható és meg is
fogalmazódik bennünk, akkor MIÉRT NEM VAGYUNK KÉPESEK TENNI IS VALAMIT A
MEGVALÓSÍTÁS ÉRDEKÉBEN IS ???

Magam részérol az "orgonás-részt" képviselem, és annyiban igényt látok a
változásra, hogy ezek a kérdések rendezodjenek. És ez már csak azért is
fontos, mivel valaki írta a listán, hogy a liturgia attól szép, hogy
Kökörcsinfalván is ugyanazt fogom "kapni", mint a nagy Budapesten.

A nagy elodök tudtak és AKARTAK a kaotikus egyházzenei életben RENDET
teremteni. Mi miért nem vagyuk képesek e változásra megérett egyházzenénkben
újat alkotni???? Régen számos kiváló könyv született, amely az egyházi zene
egysége mellett foglalt állást. Manapság is elkéne egy, és bízom benne, hogy
az Éneklo Egyház továbbfejlesztésével (!) tudunk egy pl. Cantus Cantorum-hoz
hasonló útmutatást (kántorkönyvet!) készíteni. A SzVU kíséretek (megjegyzem
némelyikhez nem lenne szabad nyúlni!) helyett pedig olyat készíteni, hogy "a
ma már nem jó lüktetésben megharmonizált éneket tudjuk mondjuk negyedelés
helyett félkotta értéku harmóniákkal kísérni".

Papjaink felfogása a zsoltározással, vagy az ordinárium helyetti népének
énekléssel, vagy a Gloria szavalásával bizony már kevésbé megváltoztatható.
Sajnos még a fovárosban is vannak olyan "konokul az eszetlenséghez"
ragaszkodó plébánosok, akik az eloírások helyett a saját fejük után mennek,
vagy elnézést a kifejezésért, de hülye felfogást vallanak a kántor
szerepérol a szentmisén.

A kántorképzést is többnyire egységesíteni kéne, de amíg az alapok nincsenek
meg (egységes felfogás, egységes könyvek) addig csak kézzel-lábbal való
hadakozás mindaz, amit teszünk.

Azt hiszem, nem én vagyok a legmegfelelobb ember az ilyen reformok
elindításához, vagy az ezen szempontokban való döntéshez. Én csak egy
véleményt fogalmaztam meg, a saját véleményemet, amellyel sürgetni szeretném
és cselekvésre késztetni az erre adekvát személyeket. Hisz mit ér a
keresztség, ha valaki egész életében a templom felé sem néz?! Ugyanígy mit
érnek az üres szavak, ha azokat tettek nem követik?! Úgy érzem, ez a
tétlenség, ami jelenleg tapasztalható a magyar egyházzenében, a századelo
szánalmas megcsúfolása. Az elvárhatót sem vagyunk képesek megtenni,
innovációra pedig végképp képtelenek vagyunk.

Remélem, soraim eljutottak, vagy eljutnak az illetékesekhez, akik ha mást
nem, legalább elgondolkodtatónak fogják tartani azokat.

Üdvözlettel,
Kaibás Gábor Márk