Subject: [Liturgia] Latin nyelv

From: "Ilyes Zsolt" <[email-masked]>
Date: Thu, 16 Jan 2003 17:00:23 +0100

Kedves Listatagok!
 
Az utóbbi idoben többször is érintodött a latin nyelv kérdése. E témában én három kérdést szeretnék megvizsgálni:

1. Hogyan és miért lett a latin nyelv a liturgia nyelve?
2. Milyen volt a latin nyelvü liturgia és környezetének kapcsolata?
3. Miért kerülhetett krizisbe a latin nyelv a liturgiában?

1. Hogyan és miért lett a latin nyelv a liturgia nyelve?
A jeruzsálemi elso keresztény közösség valószinüleg arámul végezte a liturgiát. Aztán a kereszténység terjedésével (pogányok között is) nagyon hamar áttértek a görögre is, de ezen kivül szirül, örményül, koptul és latinul is kezdik végezni a liturgiát. Miért? Miért nem orizték meg az arámot, hiszen Jézus is arámul imádkozott? Azért, mert magától értetodo volt, hogy a közösség nyelvén, a környezet által használt nyelven kell a liturgiát végezni. Rómában az elso évszázadokban elsosorban görög nyelven folyt a liturgia. Ne feledjük, hogy görög is nagyon elterjedt nyelv volt abban az idoben, és ráadásul Rómában nagy számú görög ajkú közösség élt. De mind nagyobb teret hódit a latin. A IV. sz.-ra már mindenütt Róma környékén latin nyelven folyik a liturgia (Afrika, Spanyolország, Észak-Olaszország), de Róma még igyekszik tartani magát legalább kétnyelvuként (görög és latin). De a IV sz. végére már Rómában is latinra váltanak, s ennek egyik utolsó mozzanataként az eukarisztikus ima is (Kr. u 382.) latin nyelvu. Sokáig még találunk görög nyelvu liturgikus szövegeket is a liturgikus könyvekben, de már visszafordithatatlanul tért hóditott a latin és ez lett a liturgia nyelve Nyugaton. A VII sz.-ban fellobban még ugyan a görög iránti vágy (mikor görög pápák voltak Rómában), de már ez sem segit. Ez sem menti meg a görög nyelvet Nyugaton a teljes eltunéstol. Még az elso évezred végén is találunk elvétve egy-két görög szöveget (elsosorban a Credo-t) görögül, latin átirásban, de sokszor már érthetetlenné tett tévedésekkel (vagyis az átirók már egyáltalán nem értették, amit irtak). Igy a görög végképp eltünt Nyugaton, mint a liturgia nyelve (persze megmaradtak máig egy-két szövegben - lásd pl. a Kyrie eleison-t). Miért marad meg viszont a mai napig Bizáncban a görög liturgikus nyelvként? Mert mai napig görögül beszélnek ott (mert pl. Moszkvában, ugyanaz az Egyház oroszul végzi liturgiáját). Miért változott viszont Nyugaton latinra a görög? Miért nem orizték meg a görögöt, hiszen görögül iródott a Szentirás, az apostolok beszéltek görögül, görög volt kezdetben a liturgia nyelve Rómában is stb.? Azért mert nem értették.

2. Milyen volt a latin nyelvü liturgia és környezetének kapcsolata?
Addig, amig az Egyház nyugodt lélekkel latin nyelven végezte a liturgiát, környezetének nyelve is a latin volt, vagy legalábbis értették, muvelték ezt a nyelvet. A tudomány, a közigazgatás, a jog stb. nyelve is a latin volt. Ezért nem is gondolt arra az Egyház, hogy ezen változtasson. Mert pl. mikor Cirill és Metód egy olyan vidékre mennek tériteni, ahol ez a latin nyelvu környezet nem létezik, akkor Rómában is a legtermészetesebbnek tartják, hogy akkor meg kell teremteni a szláv nyelvu liturgiát (IX század!!!). Nyugaton csak a XII. században kezdenek el ébredezni a nemzeti nyelvek, kezd lassan-lassan itt-ott tért hóditani egyetemeken stb. Latin alapokon diffenciálódik lassan az olasz, a spanyol, a francia, dönto hatása van a latinnak még a germán nyelvekre is (nemcsak szavak, de nyelvtanuk szintjén is). Ez gyuruzik be már nagyon erosen a reformáció korára. Nemcsak a liturgiában, de minden téren harcolnak az anyanyelv használatáért (anyanyelvu egyetemek legyenek, anyanyelvu közigazgatás, anyanyelvu Biblia stb.) Ennek része, hogy szeretnék a liturgiát is anyanyelvükön. Ekkor még az Egyház úgy dönt, hogy nem. De hiszen ekkor még a muvelt réteg ért, tud latinul. Nem az a gond, hogy ok nem értenék. A nép persze nem érti, de ekkor még a jobbágyok, parasztok szempontjai nem is voltak olyan fontosak. A latin nyelv ismeretének általános kultúrához való tartozása egészen a XX. század elso feléig tart. Akkor még minden magát muveltnek tartani akaró személynek illett tudni, érteni latinul. De közben a népnyelv fontosságának újabb lökést adnak a XIX. századi nemzeti, nacionalista irányzatok. Tehát összefoglalóul a válaszom e második kérdésre: A latin nyelv liturgikus használata egy olyan idoszakra esik, mikor a liturgia környezetében is a latin nyelv használt és ismert volt.

3. Miért kerülhetett krizisbe a latin nyelv a liturgiában?
A XX. század második felére eljutottunk oda, hogy már az érettségizettek, sot egyetemet végzettek sem kezdik érteni a latint. Egyre kevesebb iskolában tanitják, egyre kevesebb komolysággal. Tényleg szakrális, elérhetetlen és érthetetlen nyelvvé vált a latin, most már szinte mindenki számára. Hogy ez mennyire igy van, arra csak két példa a mából, de olyan személyekkel, akik még a liturgia latin nyelve idején szenteltettek pappá: a pápa latin nyelvu irásait egy latin szakos tanár forditja latinra (tud ugyan a pápa latinul, de fontosabb leveleket, hivatalos dokumentumokat egy latin szakor tanár forditja latinra - egy legutóbbi eset a Rózsafuzérrol kiadott pápai levél, amit a Szentatya lengyelül irt, ezt leforditották olaszra, az olasz szöveget pedig a pápa hivatalos forditója leforditotta latinra - merthogy ez a latin szakos nem tud lengyelül. Ez az utóbbi idoben igy zajlik. Az információ pedig magától a pápa hivatalos latin forditójától származik); a 2001-ben kiadott Liturgiam Authenticam (amit a Szentségi és Liturgikus Kongregáció adott ki sokszori átfésülés után latinul), olyan alapveto hibákkal és olyan sokkal jelent meg, hogy az elso dolog, amit javitani kellett rajta, az a szöveg latin nyelve volt. Már a cimben nyelvtani hiba volt. Éppen egy olyan dokumentumban, amely a latin nyelv fontosságát szeretné hangsúlyozni. 
Igaz lenne tehát, hogy az Egyház hagyománya az lenne, hogy egy, a köznyelvben nem használatos nyelvet válasszon a liturgia nyelvévé? Ezt az Egyháznak sem a teológiája, sem a gyakorlata nem támasztja alá. Még a Tridenti zsinat sem, hiszen még utána is évszázadokig használatos volt a latin nyelv nem egyházi berkekben is.
De mára olyan helyzetbe kerültünk, amikor a latin nyelv kikerült a közhasználatból. Ezért, ettol fogva szinte magától értetodoen a liturgiában is krizisben került a latin nyelv. Hiszen az Egyház mindig olyan nyelvet használt a liturgiában, amit azon kivül is használtak és értettek. Ez elott a tény elott állt a Vatikáni zsinat, mikor úgy döntött, hogy megengedi az anyanyelv használatát a liturgiában, éppen azért, mert a liturgiának (az Egyház hagyománya szerint) érthetonek kell lennie.
Ehhez még egy adalék: a zsinat alatt a zsinati atyák számára különféle ritusú és különféle nyelvu liturgiákat végeztek (keleti liturgiák). Az atyák (püspökök, érsekek, biborosok) ezekbol persze semmit nem értettek és nagy számban reklamáltak a szervezoknek, hogy miért nem adnak legalább valami magyarázó, leforditott szöveget a kezükbe, hogy tudnák követni, érteni azt, ami történik. Sokan akkor döbbentek rá, hogy az amit ok ott átéltek és reklamáltak, az hiveik számára mindennapi tapasztalat. Igy akarva-akaratlanul ez a tapasztalat is hozzájárult állitólag a döntés megszületéséhez.

Most tovább nem folytatom, legközelebb majd érdemes lenne egy negyedik kérdés megvizsgálásával lezárnom ezt a témát: Mi is volt a zsinat állásfoglalása, szándéka a latin nyelv és népnyelvek kapcsán? Hát a zsinat utáni egyházban?

ui. Hogy nehogy azt gondolja valaki, hogy én a latin nyelv ellen vagyok, elmondhatom, hogy minden este a zsolozsmát latinul végzem; hogy a tavaly is hónapokig latinul miséztem minden nap és gondolkodom, hogy ezt az idén is megtegyem. De nem azért, mert ez szent nyelv, hanem mert hál'Istennek értem annyira, hogy tudjam teljes szivembol imádkozni. És mondhatom, hogy sokszor tényleg koncentráltabb és költoibb is, szebb is mint akár a magyar forditás. De egy ilyen másodlagos, "esztétikus" szempontot (amint többen is utaltatok már erre a témára) persze eszem ágában sem lenne foszemponttá emelni. 

Üdvözlettel:

Zsolt Rómából