Subject: [Liturgia] Színeváltozás

From: Gegő I. Julianus <[email-masked]>
Date: Sat, 6 Mar 2004 14:40:22 +0100 (CET)

Kedves Testvérek!

Nagyböjt II. vasárnapjának üzenetér&#337;l gondolkodtam.
Kívánom, hogy ezek a napok az üdvösség napjai legyenek mindnyájunk 
számára.

fr. Julianus

SZÍNEVÁLTOZÁS
Isten dics&#337;ségének kinyilatkoztatása

   A Sínai szövetségkötés hegyén az Úr a felh&#337; homályában jelent meg; 
arcát nem láthatta senki, mert különben meghalt volna. Szavakat 
mondott Mózesnek, melyeknek foglalata a Tíz Szó. A Színeváltozás 
hegyén szintén felh&#337; szállt alá, beborította Pétert, Jakabot és Jánost, s 
a felh&#337;b&#337;l szózat hallatszott: "Ez az én választott Fiam, &#337;t hallgassátok" 
(Lk 9,35). Az Atya szava Krisztusra mutat, aki az &#337; jóságának képmása -
 "&#336;t hallgassátok!"
   Hóreb hegyén Mózes a szavakat két k&#337;táblán kapta meg levonszolni 
onnan, hogy a néppel megismertesse. A Színeváltozás hegyi 
kinyilatkoztatás nem élettelen k&#337;táblára írt parancsokra hívja fel a 
figyelmet, hanem az él&#337; Isten szeretett Fiának szavaira, aki maga a 
Szikla (vö. 1Kor 10,1). Az els&#337; Pünkösdkor Péter a föltámadott Jézusról 
mondja: "Ez az a k&#337;, amelyet ti, az épít&#337;k, elvetettetek, s amely 
szegletk&#337; lett" (ApCsel 4,11).
   Péter apostol, tanúja ennek a kinyilatkoztatásnak, kés&#337;bb azt írja 
levelében, hogy az ott elhangzott beszédre úgy érdemes figyelni, "mint 
sötét helyen világító lámpásra" (2Pét 1,19): Péter, Jakab és János ett&#337;l 
kezdve már mindent másképp láttak. Pál apostolnak is hasonló élménye 
volt, amikor leesett a lováról. Utána azonnal "halpikkely-szer&#369; valami 
hullott le a szemeir&#337;l, és visszanyerte a szeme világát. Fölkelt és 
megkeresztelkedett" (ApCsel 9,18).
   Megvilágosodottá válni tehát a világosság forrásának felismerését 
jelenti. (A keresztség egyik görög neve "phótismos" -
 "megvilágosodás"; a megkeresztelteket kezdetben pedig 
megvilágosultaknak nevezték.) Ezek az emberek - Pál, Péter és a társai -
 mind látták az Isten dics&#337;ségét (vö. Lk 9,32). Teret engedve neki, 
ezentúl az Úr az &#337; er&#337;sségük és dics&#337;ségük.
   A "dics&#337;ség" kifejezés az 
Ószövetségeben  "súlyosság", "fontosság", "er&#337;", "hatalom" jelentését 
hordozza; Isten dics&#337;sége pedig az egész teremtést betölt&#337; 
szentségének küls&#337; megnyilvánulása, mely hitet, dics&#337;ítést vált ki az 
emberb&#337;l (err&#337;l énekel a Communio). Nem csupán tulajdonsága tehát, 
hanem Isten személyes megjelenése, mellyel együtt jár a fény és a 
ragyogás. Ezt az értelmet az újszövetségi "dicsfény", "fényes dics&#337;ség" 
jelentése foglalja magában.
   A farizeusok elveikhez és hitükhöz sötéten ragaszkodván azért kezdik 
el üldözni Jézust, mert szombaton meggyógyított egy bénát. Nekik 
mondja Jézus:
"Emberekt&#337;l nem fogadok el dics&#337;séget. Rólatok viszont tudom, hogy 
nincs bennetek Isten szeretete. Én Atyám nevében jöttem, és nem 
fogadtok el engem. Majd ha más jön a maga nevében, azt elfogadjátok. 
Hogyan is tudnátok hinni ti, akik egymástól kaptok dics&#337;séget, de azt a 
dics&#337;séget, amely egyedül Istent&#337;l van, nem keresitek?" (Jn 5,41-44)

   A saját meggy&#337;z&#337;désünkbe vetett hit elvakít. Az Isten szavában való 
bizalom pedig fényt derít sötétségeinkben, hogy eljuthassunk a hit 
világosságára. Isten érkezésének jele: ragyogás és fényesség. 
Jelenlétében leesik a fátyol a szemünkr&#337;l. "Hiszen, akik nem 
bizalmatlanok iránta, azoknak kinyilvánítja magát" (Bölcs 1,2) az 
Eucharisztiában, az elmélkedésben, a szegényben - rejtett jelenlétét az 
egész világban.
   A saját igaz-mivoltunkba vetett ábránd homálya nem engedi láttatni 
az el&#337;ttünk álló Igazságot. A b&#369;n, a b&#369;nös mivolt, a b&#369;nbánat 
felismerése megadja a lehet&#337;séget, hogy lekerüljön szemünkr&#337;l a 
hályog. Az Igazságot felismerve vallhatjuk meg: "Te vagy Krisztus, az 
él&#337; Isten szeretett Fia".

   A szentmise kezdetén az Introitusban az irgalomra való 
rászorultságunkat énekeljük: "Emlékezz meg, Isten, irgalmasságodról, s 
könyörületedr&#337;l, mely örökt&#337;l való" (Zsolt 25,6). A magát dics&#337;ségében 
kinyilatkoztató Isten tekintete és az &#336; arcát keres&#337;, az Üdvözít&#337; után 
vágyakozó tekintet találkozásának, az Eucharisztiának a  megünneplése 
következik. A megdics&#337;ült Krisztus asztalánál kapunk helyet a húsvéti 
vacsora emlékezetén. Az Igében és az Eucharisztia színeiben jelenik 
meg: gyógyító, minket is átváltoztató jelenlétével kínálja magát 
mindazoknak, akik benne bíznak, akik azt a dics&#337;séget keresik, "amely 
egyedül Istent&#337;l van" (Jn 5,44).
   Aki az Introitusban a mélységb&#337;l azt könyörögte, 
hogy "nyomorúságunkból 
szabadíts meg minket" (Zsolt 25,22), a Communióban már a 
színeváltozás hegyi látomásról 
énekel: az egész teremtett világ a b&#369;nösöket igazzá tev&#337; Isten 
dics&#337;ségét énekli, "mert az igazaknak világosság támadott" (Communio -
 Zsolt 97,6.11). Nem a falak tesznek tehát szentté, hanem Isten az, aki 
szavával megtisztít (vö. Collecta) és tekintetével megvilágosít: leveszi a 
fátylat a szemünkr&#337;l, hogy "Isten dics&#337;ségének ismerete Krisztus arcán 
felragyogjon nekünk" (2Kor 4,6).

Collecta: Deus, qui nobis dilectum Filium tuum audire praecepisti, verbo 
tuo interius nos pascere digneris, ut, spiritali purificato intuitu, gloriae 
tuae laetemur aspectu.

Római Misekönyv fordítása:
Istenünk, te megparancsoltad nekünk, hogy hallgassunk szeretett 
Fiadra. Táplálj minket szent igéddel, hogy megtisztult lélekkel 
örvendezve szemléljül majd dics&#337;ségedet. A mi Urunk.

---

From: "Szilvay Gyula" <[email-masked]>
Date: Mon, 8 Mar 2004 09:54:18 +0100

> (Lk 9,35). Az Atya szava Krisztusra mutat, aki az &#337; jóságának képmása -

Kedves Julianus !
Leveled így érkezett el hozzám.

Gyula
Tel:(+36)20/802-1952