Subject: [Liturgia] LELKISEG: A Papa katek. ves. lit.

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Fri, 30 Jan 2004 23:27:08 +0100

**********************
**** LELKISÉG ****
**********************

A pápa katekézise
A vesperás liturgiájáról
(Magyar Kurír, 2004. I. 29.)

Január 28-án, szerdán délelőtt az általános kihallgatás során II. János Pál
pápa folytatta katekézisét a vesperás liturgiájáról, amelynek alapvető
részét a zsoltárok alkotják. Ezúttal a 10. zsoltárhoz fűzte elmélkedését,
amely az igaz Istenbe vetett hitről szól.
Az eredeti héber szöveg az Úr szent nevével kezdődik: Adonaj - majd a
középső részben háromszor is szerepel, végül ismét visszatér a záró
sorokban.
Az ének lelki hangulatát jól kifejezi a záró versszak: "Mert az Úr igazságos
és az igazságot szereti." Ez minden bizalom gyökere és minden remény forrása
a sötétség és a megpróbáltatás napjaiban. Isten nem közömbös a jóval és a
rosszal szemben, jóságos Isten, aki nem egy kifürkészhetetlen, titokzatos
végzet.
A zsoltár két helyszínre vezet el bennünket. Az első harci képek
felhasználásával írja le a gonosz látszólagos győzelmét: a bűnösök feszítik
íjukat, nyilat helyeznek a húrra. Áldozatuk mindig az igaz szívű, Istenhez
hű hívő, akit megkísért a menekülés gondolata, hogy megszabaduljon a gonosz
könyörtelen szorításából. A "hegyekbe szeretne menekülni, mint a madár",
távol a rossztól, a bűnösök támadásától, a rágalmaktól.
A hívő elbátortalanodik, mivel magányosnak és tehetetlennek érzi magát a
rossz előretörésével szemben. Úgy tűnik, hogy alapjaiban ingott meg a
fennálló rend, az emberi együttélés.
A második helyszín a fordulatot vázolja fel: Az Úr, mennyei trónján ülve
tekintetével átöleli az egész világot. Ebből a természetfeletti helyzetből,
amely az isteni mindenhatóság jele, az Úr minden személyt szemügyre vehet és
elbírálhat, különbséget téve jó és rossz között, erőteljesen elítélve az
igazságtalanságot.
Különösen vigasztaló az isteni szem ábrázolása, amelynek pupillája
figyelemmel kíséri az emberek tetteit. Az Úr nem egy távoli uralkodó, aki
arannyal bevont világában bezárva él, hanem éber Jelenlét, amely a jó és az
igazságosság oldalán áll. Az Igaz, a zsoltáros, arról énekel, hogy - amint
Szodomában történt - az Úr "kénes esőt és égő parazsat hullat a bűnösökre, s
perzselő szél lesz kelyhük osztályrésze". Ezek az isteni ítélet jelképei,
amely megtisztítja a történelmet, elítélve a gonoszt. A bűnös, akire az égő
parázs hull, végre megtapasztalja Istent, aki igazságot teremt a földön.
A zsoltár azonban nem a büntetés és ítélet tragikus képével zárul. Az utolsó
verssor a fény és a béke távlataira utal, amelyben az igaznak lesz része,
aki szemlélheti majd Ura arcát. Az Úr igazságos ítélőbíró, de mindenekelőtt
irgalmas felszabadító: "az igazak látják majd meg arcát". Ez pedig az
örömteli szeretetközösség és a gonosztól megszabadító Istenbe vetett bizalom
megtapasztalása.
A történelem során számtalan igaz embernek volt része hasonló élményben.
Számos elbeszélés leírja a keresztény vértanúk Istenbe vetett bizalmát,
amelynek következtében nem menekültek el a megpróbáltatások elöl - mondta a
pápa, majd idézte egy dél-olasz diakónus imáját, aki 304-ben, Diocletianus
idején halt vértanúhalált: "Köszönöm Krisztusom: védelmezz, mert érted
szenvedek. Imádom az Atyát, a Fiút és a Szentlelket. Imádom a
Szentháromságot. Siess a segítségemre, Krisztusom, nagy a te dicsőséged
Uram, azokban a szolgáidban, akiket méltóztattál magadhoz hívni. Hálát adok
neked Uram, Jézus Krisztus, mert erőd megvigasztalt: nem engedted, hogy a
lelkem elvesszen a bűnösökkel és neved kegyelmében részesítettél engem."
VR/MK