Subject: [Liturgia] Re: hangszeres zene Nagyböjtben + többi egyház

From: Decsi Bálint <[email-masked]>
Date: Sun, 29 Feb 2004 21:39:03 +0100

Kedves Kovács Róbert!

Köszönöm a sorait, az eddigi írásait is érdeklődéssel fogadtam. Talán elindult már néhány éve egy folyamat a gitáros kórusok körében, a zenei igényességre. Évente 1-2 alkalommal rendezünk kórustalálkozókat, ahol a megjelentek bemutatják munkájukat, és néhány dalukat. Sajnos az énekek elég sokszínűek, még a szomszédos plébániák is szinte eltérő repertoárral rendelkeznek, kis átfedéssel. Ezen próbál segíteni a találkozás lehetősége. Talán ma már a gitárosok, vagy a vezetők nagy része nem kezdő gitáros. Bár jómagam 6 évig zeneiskolába jártam gitározni, nagy általánosságban messze vagyunk a művészi szinttől, meg a zenei képzettségtől, de ez a műfaj sajáttosságaiból ered. Tényleg jó lenne minden gitáros kórusba egy-egy gitárművész, mint ahogy jó lenne minden kántornak is orgonaművésznek lennie. Sajnos nem varnuszxaver-ok és szabosándor-ok vagyunk. Törekedünk a tökéletességre, ez biztos, de egy-egy kántor orgonatudásán azért néha helyből túlteszünk. :-)
A gitár esetében szerintem nem a hangerő hiánya a gond. Az orgona hangja egy összetett fizikai-biológiai-pszihés effektus révén okoz a misén résztvevőben katartikus élményt. Ehhez hozzájárul még az is, hogy több száz éve az orgona csak templomokban szólalhatott meg, így az orgona hangja tudatalatt összekapcsolódott a templommal. A Mari néni az első sorban lehet, hogy csúnyán énekel, már ha éneklésnek lehet nevezni, de számára boldogságot okoz. És ez a fő cél, a katarzis érzése. Ha ezt a hívő megéli a templomban, akkor legközelebb is eljön. Ha nem, megy a hitgyülibe, vagy az utcára. Ugyanezt a katartikus élményt egy rockkoncert is megadja, igaz tartalom nélkül. De ott a hangerőben nincs hiány az biztos.
Sajnos a mai ember számára a hagyományos orgonás énekek nem fordítják le hitünk alapigazságait a hétköznapok nyelvezetére. Más kérdés, hogy egy óriási zenei kincsről, és több száz éves hagyományról van szó. Ezen próbál segíteni a gitár, vagy a könnyűzene. Ma már szinte minden ilyen kórusban megtalálható valamilyen szólóhangszer is, hegedű, fuvola, nagybőgő, vagy szintetizátor. Sok helyen alkalmaznak erősítőt is. 
De már volt arra is példa, hogy túl hangosnak tituláltak egy 10 emberből álló kórust, pedig nem mikrofonba énekeltek, csak vidámak voltak egy ünnepi misén. Szerintem a célt kell kijelölni a gitárosoknak is, mégpedig Egyházi szinten. Ma még mindig egy megtűrt, elfogadott, néha támogatott, néha üldözendő szerep a miénk. A kérdéseimet azért tettem föl, mert a benne foglaltak is az üldözés eszközei voltak, konkrét esetben. Tapasztalatom szerint széles körben azért ezt a műfajt is elfogadják, de szeretnénk mi is megismerni azokat a problémáinkat amivel a képzett egyházzenészek, a kántorok, vagy Atyák nem értenek egyet, amit javítanunk kell. Nem elég a "képzettek" részéről bírálatokat megfogalmazni, segítséget is kérünk. A célunk a közös munka, az Isten dicsőségére. Mi is tudunk meditatívan játszani, ha kell a-mollban is, de ha kell több szólamban vidámabb dalokat is éneklünk. A virslire pedig csak azt mondom, hogy már ötezer ember is jóllakott néhány kenyérből meg halból néhány ezer éve, ha Jézus ott volt a közelben. Lehet, hogy ennek ellenére változtatni kell az étlapon. Lehet orgonával is gitáros énekeket játszani, vagy fordítva. mindkettőre hallottam már példát. Gitáros vagy kántor legyen a talpán, aki ilyesmit felvállal. De ha nem így, akkor hogyan tovább? Ne csak kifogásokat halljunk, hanem megoldást is. 
A mai korban íródott ifjúsági gitáros dalok esetében fontos a ritmus, a tempó, az ütem megtartása. Ellenkező esetben szétesik a dal. Sajnos ma a kántorokat nem ezek betartására képezik, hanem a hívek kíséretére. Miért van ez így? A kántor bejátsza az előjátékot, a hívek várnak a kántorra, a kántor a hívekre, és a dalból egy elnyújtott rétestészta szerű massza lesz. A végeredmény messze van Hozsannában szereplő kottától. A dal tempóját esetenként nem az ütemmutató szabja meg, hanem a kántor orgonatudása. A gitáros énekek esetében ez elképzelhetetlen. Ott egy akkord addig szól, amíg a ritmus megengedi. A hívek rá vannak kényszerítve a ritmus betartására. És tapasztalatopm szerint ez nem okoz nekik nehézséget. Egyébként ezt tapasztaltam Auzsztiában, Németországban is, igaz orgonával. Az ő dalaik sokkal pergősebbek, gyorsabbak, és mindenesetre feszesebbek a ritmus tekintetében. Nem hiszem, hogy legalább ezen ne lehetne változtatni. Ha már egyes szövegeken nem lehet.
Tehát hogyan tovább? Várom mindenki ötleteit, kifogásait, észrevételeit a gitáros énekekkel kapcsolatban, hisz mi is a liturgia keretein belül kívánunk tevékenykedni. 
És még egyszer köszönöm válaszát, sokat segített, és várom esetleg más hozzászóló véleményét is.

Köszönettel:

Decsi Bálint
"gitáros"