Subject: [Liturgia] Direktorium a nepi vallasossagrol - Medina Estevez bib.

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Fri, 12 Apr 2002 14:44:15 +0200

A "Direktórium a népi vallásosság és a liturgia kapcsolatáról. Alap- és
irányelvek" c. dokumentumot mutatták be a Vatikánban április 9-én. A
bemutatón elhangzott Estévez bíboros hozzászólása, melyet alább
kivonatoltam.

Tisztelettel:

Kürnyek Róbert
Róma
a Pápai Liturgikus Intézet növendéke

__________________________________________________
Card. Jorge A. Medina Estévez hozzászólásának kivonata

A téma, amellyel a Direktórium foglalkozik az egyház élő hagyományának
része. Az évszázadok során a különböző korszakok mind-mind befolyásolták a
keresztény kultusz kifejeződési módját.
A liturgikus ünnepléssel együtt, amely forrása és csúcspontja az Egyház
életének - ahogyan a II. Vatikáni Zsinat tanítja - a hagyomány hatalmas
gazdagságról tanúskodik az egyéni és a közösségi imádság terén. S ez az a
terület, melyet népi ájtatosságnak, népi vallásosságnak hívnak, s amely
jelentős szerepet játszik a hívok lelki életében. Az Egyház mindig is
tudatában volt a liturgia és ezen terület közötti viszony szükségességének.
Gyakran mondják, hogy a liturgia szabályozásának ellentmond a kreativitás,
amely a népi ájtatosság jellemzője, s amelyben - így mondják - az egyszerű
ember sokkal könnyebben magára talál. Mint minden általánosításban, ebben is
van valami igazság, de ugyanakkor ez meglehetősen kevés is. Ezért éreztük
szükségét e dokumentum elkészítésének, hogy alap-  és irányelveket adjon
I. A népi jámborság az Egyház kincse: elég lenne elképzelni azt a
szegénységet, mely a nyugat lelkiségének történelmét jellemezné a rózsafüzér
vagy a keresztút nélkül. Persze ugyanígy a népi ájtatosság ellen is lehetne
szólni, megemlítve a vallásosságba öltöztetett babonákat. Éppen ezért
készült ez a dokumentum: hogy segítse a reflexiót és a bölcsességben való
növekedést.
Miközben a zsinat állítja a liturgia elsőségét (SC10) emlékeztet arra is,
hogy a lelki élet nem merül ki a csak a liturgián való részvételben (SC12).
A hívok lelki életének táplálására szolgálnak a keresztény nép jámborsági
gyakorlatai, különösen az Apostoli Szék által ajánlottak és a helyi
egyházakban gyakoroltak. Ezek a kultikus kifejeződési formák meg kell, hogy
feleljenek az egyház törvényeinek és normáinak (SC13)
A zsinat utáni megújulás részeként II. János Pál pápa a Vicesimus quintus
annus című apostoli levelében ismét felhívja a figyelmet a népi jámborsági
formák szerepére (v.ö. n.18).
Jelentős tehát a népi jámborság ismerete, igazi lényegének őrzése,
megtisztítása ott, ahol szükséges, megvilágítása a Szentírás fényével, s a
szent liturgia felé való irányítása, úgy, hogy ugyanakkor annak ellent ne
mondjon.
II. A népi jámborság a hit kifejeződési formája. Köztudott, hogy a hit nem
az értelmi megismeréstől megszabott, hanem annak gyakorlatától az élet
konkrét helyzeteiben. Ezen a szinten a népi jámborság elsősorban az egyszerű
szívűek hitének tanúbizonysága, közvetlenül kifejezve, aláhúzva egyik vagy
másik momentumot, anélkül, hogy megkövetelné a keresztény hit teljes
tartalmának átfogását. Az érzékelhető, testi, látható elemek, melyek
jellemzik a népi jámborságot a hívok belső vágyának jelei, hogy
kifejezhessék Krisztushoz való személyes csatlakozásukat, Szűz Mária iránti
szeretetet, és szentek segítségül hívását: megérinteni a Keresztrefeszített
vagy a Fájdalmas Anya képét kifejezi a vágyat, hogy az embernek legyen
valami köze az o fájdalmukhoz. Zarándoklatot végezni gyalog, vállalva minden
fáradságot és költséget, jele annak a belső vágynak, hogy az ember közelebb
kerüljön ahhoz a titokhoz, amely azon a zarándokhelyen láthatóvá vált.
A népi jámborság igazi megnyilvánulásának gyökerei mindig a keresztény hit
misztériumaiban találhatók, bár néha tartalmaznak kereszténység előtti
momentumokat is. A Direktórium segít megtalálni a keresztény
kinyilatkoztatással közös irányokat és evangelizálni a különféle formákat.
Az egyház pásztorainak a feladta, hogy segítsenek felfedezni az élő
kapcsolatot a hit, a Krisztussal való élet és ezen formák között. Szükséges
az is, hogy ezen jámborsági gyakorlatok imáiban és gesztusaiban felismerhető
legyen a keresztény hit. A népi jámborság nem merül ki önmagában, a szerepe
az, hogy felkészítse a szívet és a lelket az isteni kegyelem befogadására
Krisztus misztériumának liturgikus ünneplésében.
III. A népi jámborság mind az egyéni, mind a közösségi életben megjelenik.
Még mindig van értelme hordani a fogadalmi ruhát, megcsókolni egy szent
képet, felakasztani a feszületet a falra. De mi a hiteles jelentése ezen
jeleknek, hogy általuk valóban az életszentség nyilvánuljon meg?
A Direktórium oldalai ezekre a kérdésekre válaszolnak, összegyűjtve a
problémákat, kiemelve az értékeket és a veszélyeket, felidézve a
teológiai-liturgikus kritériumokat, melyek segítenek a konkrét döntésekben.
A munka során figyelembe vettük a múltat és a jelent, a teológiát és a
pasztorációt, az egyén és a keresztény közösség életét, hagyományaik és
kulturális környezetük különbségét.
A püspökök és munkatársaik feladata lesz, különösképpen pedig a
zarándokhelyek vezetőié, hogy megállapítsák a normákat és konkrét
irányelveket adjanak a helyi sajátosságok figyelembevételével. A Direktórium
címzettjei még a püspökökön kívül a papok is és akik felelősséget hordoznak
a lelkek gondozása terén, mint pl. családok, mozgalmak, egyesületek...
Majdnem negyven én telt el a Zsinat által meghirdetett megújulástól: a
kívánság, melyet e direktórium megfogalmaz az, hogy segítse a keresztény
népben kifejlődni a hiteles lelki életet, amely gyümölcsözően bontakozik ki
Krisztus misztériumának liturgikus ünneplésében és a más imaformákban,
melyek a liturgiából merítenek és afelé vezetnek.