Subject: [Liturgia] Fatimai imádság elemzése

From: Gere Dávid Márk <[email-masked]>
Date: Thu, 16 Jan 2003 23:04:01 +0100

Kedves Listások, kedves Testvérek!

Nagy érdeklődéssel olvastam a fatimai imdáság értelmezése körüli álláspontokat. Örültem, hogy a reáltuományok művelői bemutatták álláspontjaikat, mert ez arra sarkalt, hogy az eddigieknél sokkal mélyebben végiggondoljam és exegetizáljam az említett imádságot. Már előre elnézést kérek a lista azon tagjaitól, akiket ez a kérdés kevéssé fogalkoztat, elemzésem terjedelméért. Az imádság elemzését a rendelkezésemre álló magyar, az eredeti portugál, valamint a spanyol, angol, német, francia és olasz fordítások összevetésével kezdtem. Az angolt kivéve a nyelvi változatok gyakorlatilag tükörfordítások, az angol tömör és egyszerűsít. ("...especially those who are most in need.") Miután portugál nyelvi ismeretem eléggé gyér (főként három szót ismerek: cherveza=sör, chirurgia=sebészet és a vitatott principalmente=elsősorban, különösen) nem bocsátkoznék az eredeti szöveg portugál nyelvtan alapján történő elemzésébe. A rendelkezésre álló hivatlos magyar szöveg nyelvtani elemzésében azonban talán többen is eligazodunk. A hivatalos szöveg forrása a Fatimáról beszél Lucia nővér c. könyv, melyet portugál erdetiből P. Kondor Lajos SVD atya fordított, aki jelenleg a pásztorgyermekek posztulátora, s aki személyesen ismeri Lucia nővért. Az eredeti magyar szöveg a következő: "Ó Jézusom, bocsásd meg bűneinket, ments meg minket a pokol tüzétől, és vidd a mennybe a lelkeket, különösen azokat, akik legjobban rászorulnak irgalmadra." Azonnal láthatjuk, hogy az említett imádság egyetlen hosszú összetett mondat. Egy megszólításból és négy tagmondatból áll:
Megszólítás:"Ó Jézusom"
1. tagmondat: "bocsásd meg bűneinket" |
2. tagmondat: "ments meg minket a pokol tüzétől" |
3. tagmondat: "vidd a mennybe a lelkeket" -
    4. tagmondat: "különösen azokat, akik legjobban rászorulnak irgalmadra"
Az 1. és a 2. tagmondat kapcsolati viszonyban áll (tehát ÉS viszonyban), a 2. és 3. tagmondat szintén kapcsolati (tehát szintén ÉS) viszonyban. A 3. és 4. tagmondatok viszonya azonban más: a 4. tagmondat a 3. tagmondat tárgyi alárendelő mellékmondata.
Ábrán ez így néz ki:
123
    4
Az alárendelő viszonyt éppen a vitatott "különösen azokat" értelmező jelzős alárendelő szerkezet valósítja meg.
Itt egy pillanatra megállok. Vizsgáljuk meg, hogy az idézett újvidéki hittankönyv szövege hogyan néz ki:
 
"Úr Jézus, bocsásd meg bűneinket! Ments meg minket a pokol tüzétől! Vidd a  mennybe a lelkeket. Különősen kérünk azokért, akik legjobban rászorulnak irgalmadra!"
 
Azonnal látjuk, hogy a szöveg szabadon fordított és nem ragaszkodik az eredetihez. Először is nem egyetlen mondat, hanem négy különböző. Kapcsolati viszonynál ez a bontás nem is volna annyira zavaró. Alárendelő viszonynál azonban összeomolik a mondat, hiszen nincs állítmánya, tetézve azzal, hogy tulajdonképpen az alany is rejtett. Ez így nem maradhat, tehát legalább állítmányt kell találni a mondatnak. Itt jön be a "kérünk" szó, amely sem az eredetiben, sem más fordításokban sehol sem található. Mi okozta a problémát? Csupán annyi, hogy a fordító vagy lejegyző a 4. tagmondatot is kapcsolati viszonyban értelmezte, tévesen. Mi ezzel a baj? Elemezzük az így kapott 4. mondatot! "Különösen kérünk azokért, akik legjobban rászorulnak irgalmadra!" A mondat állítmánya: "kérünk". Ki? Mi. Az alany rejtett. Mit? Irgalmat illetőleg kegyelmet, de ez itt nem szerepel, tehát a tárgy is rejtett. Az állítmányhoz csupán egy módhatározó ("különösen" -ennek azonban itt nincs szerkezeti szerepe) és egy célhatározó ("azokért") kötődik. Itt látjuk, hogy nem is egy egyszerű mondatot kaptunk, az erdetiben szereplő tagmondat helyett, hanem egy célhatározós alárendelő szerkezetű összetett mondatot. Az "azokért" célhatározóhoz az "akik legjobban rászorulnak irgalmadra" célhatározós alárendelés kapcsolódik. Ez azonban problematikus és értelemzavaró, mivel az állítmánnyal ("kérünk") nem harmonikus. Kérni ugyanis _valakit_, vagy valkitől _valamit _ szoktunk. Tehát az állítmány természetének nem felel meg az alárendelés, kapcsolati viszonyról pedig nem beszélhetünk. Így a fordítás nem helyes.
Nézzünk azonban jobban mélyére az erdeti magyar szövegünknek. Kis figyelemmel felfedezhető, hogy a tagmondatok egyre gazdagabbá válnak. Csodálatos!
1. bocsásd meg bűneinket (állítmány és tárgy)
2. ments meg minket a pokol tüzétől (állítmány, tárgy, birtokos jelzős határozós szerkezet)
3. vidd a mennybe a lelkeket (állítmány, helyhatározó, tárgy) És a tárgyon keresztül kitágul az egész tagmondat egy tárgyi alárendelő mellékmondattal, ami értelmezi és gazdagítja a "lelkeket".
Vizsgáljuk meg szerepük szerint sorban a szavakat:
állítmányok: bocsásd meg, ments meg, vidd (rászorulnak)
tárgyak: bűneinket, minket, lelkeket (különösen azokat)
határozók: pokol tüzétől, mennybe (legjobban, irgalmadra)
Nézzük a 4. tagmondatot önálló egységként, hogy feltáruljon az imádság titka:
állítmány: rászorulnak, alany: akik. Az állítmány határozói: legjobban (módhatározó), irgalmadra (vonzathatározó). Kié az irgalom? E vonzathatározó ("irgalma_d_ra") d-je, mint birtokos jel köti össze és zárja a kört az egész mondat elejével "Ó Jézusom". A megszólítás és az utolsó szó összecsendül: "Ó Jézusom, irgalmadra!" Lehet e ezek után akár értelmileg is négy mondattá törni e csodálatos kört?
Röviden meg kell vizsgálnunk e magánkinyilatkoztatásban kapott imádság környezetét is. Luciát kétégek gyötrik a látomások hitelessége kapcsán (június 13 és július 13 közötti időszakról van szó). Édesanyja hazugságának bevallására akarja kényszeríteni, a helyi plébános pedig ördögtől való jelenéstől tart. Luciát majdnem meggyőzik a "felnőttek", a két kis boldog (Jacinta és Francesco) próbálja benne tartani a lelket, hasztalan. Július 13-án nem is akart elmenni Cova da Iriába: "Ha kérdezik, miért nem megyek, azt mondom, félek, hogy az ördög jelenik meg..." Aztán "hirtelen mintha valmi idegen hatalom kényszerített volna. Nem tudtam ellenállni. Elindultam hát." (II. emlékezés II/6) A július 13-i látomás minden kétséget eloszlat Luciában. Látja a poklot és a szenvedő lelkeket, s a Szűzanya ezt kéri: "Amikor a rózsafüzért imádkozzátok, ezt mondjátok minden tized után: <Ó Jézusom...>"(IV/II/5). Lucia III. emlékezésében leírja e látomás Jácintára gyakorolt óriási hatását: "A pokol! A pokol! Annyira sajnálom a lelkeket, akik a pokolba kerülnek! És az emberek elevenen égnek ott, mint a fa a tűzben! Reszketve térdelt le, összekulcsolta kezét, és úgy imádkozott, ahogy a Szűzanya tanított bennünket: <Ó Jézusom, ... > Főtisztelendő Püspök Úr, -írja Lucia- most meg fogja érteni, hogy miért volta az a benyomásom, hogy az ima utolsó szavai azokra a lelkekre vonatkoznak, akiknél igen nagy és közvetlen a veszély, hogy elkárhoznak. Sokáig térden állva maradt,  és az imát ismételgette." Nem akarom tovább idézni Lucia emlékeit, mert az végképp túlfeszítené e listás levelezés kereteit. De szabadjon megjegyeznem, hogy számomra úgy tűnik, ennek az imádságnak legfőbb tartalma mégiscsak ama utolsó tárgyi alárendelő mellékmondatban van. Ez az imádság nem rólunk, nem a mi üdvösségünkről szól. Ez áldozat a bűnösökért. Ellenpontja a fatimai szóhasználatban "Oroszország"-ként megjelölt kommunista és bizonyos liberális eszmék terjedésének.
Ezek után korrigálnom kell azt a január 15-i véleményemet -a különböző nyelvekkel való összevetés kapcsán-, hogy a fordítás "megfelelő". A fordítás ugyanis csodálatos. Értsük meg, hogy megérthessük, és ne átírjuk, hogy értelmezhessük. S ez számtalan más imádságról és liturgikus szövegről elmondható. S hogy mi is indította el bennem, hogy ezt végiggondoljam? Éppen a reágondolkodásúak logikája. Tudniilik leírtam az általuk ajánlott és úgy értelmezett szöveget, valamint az erdetit is Visual Basic logikával. S arra kellett rájönnöm, hogy a 4. tagmondatot nem mint "beágyazott függvény", hanem mint új sor értelmezték, következésképp nem találtak "parancsot" a 4. tagmondatban. Az imádság kulcsszavai- talán meditációra is alkalmas: "bocsásd meg, ments meg, vidd (rászorulnak).
Üdvözlettel és elnézést kérve az extrahosszú elmélkedésért:
Gere Dávid Márk SMC