Subject: [Liturgia] Nagy Ferenc SJ levele

From: Földváry Miklós <[email-masked]>
Date: Tue, 29 Apr 2003 11:32:41 +0200

Kedves atya és listatagok!

1. Az időpont. Tarnai atyának írt válaszom óta még pontosabbak az adataim. A
római liturgia első közvetlen forrása, amely a húsvéti vigília megkezdésének
időpontjáról ír, a Sacramentarium Gregorianum. A vigíliához a 8. órában írja
elő a gyülekezést. Ezután a 9. órában következnek a próféciák (12) és a
keresztelési szertartás minden összetevője. A tűzszentelés kidolgozott
rituáléja hiányzik: csak két gyertya ünnepélyes meggyújtásáról olvasunk,
amelyek később szerepet kapnak a keresztkút megáldásában: ezek hozhatók
összefüggésbe a tűzszenteléssel; a gyertyagyújtás egyébként itt a
szertartássorozat első eleme. A föltámadási mise viszont (az előtte
"beépített" rövid vesperás után) az első csillag feljöttével kezdendő meg. A
8. órát a napfölkeltétől számított egyenlőtlen órák rendszere szerint kell
értenünk, tehát tavasszal kb. a mai 14 órának: ez az időszámítás volt
érvényben egészen a XIV. századig, az első egyenlő órákat számláló
mechanikus szerkezetek elterjedéséig. Az utóbbiak kezdték éjféltől számozni
az órákat, és a kétféle órameghatározás együttéléséből végül az utóbbi
került ki máig érvényesen. Tévesen írtam, hogy a karoling kortól délelőttre
került a vigília: találomra kiválasztott rubrikák szerint a középkor
derekáig a gregorián szakramentárium időmegadása volt érvényben. A váltás a
középkor végére következett be. A magyarországi celebrációs források már, ha
szólnak ilyesmiről, akkor nem időt adnak meg, hanem "dictis omnibus horis"
(a kishórák elmondása után) kezdik a szertartásokat. A príma, tercia,
szexta, nóna pusztán az imaórák neve, és többé nem időpont: mutatja ezt az
Egri ordináriuskönyv időmegjelölése nagyszombatra: "De mane hora sexta vel
septima clapernatur ad horas. Finitis omnibus horis [...] consecratur
ignis." (Reggel hat vagy hét órakor kerepelnek a kishórákhoz. A kishórák
befejeztével következik a tűzszentelés.) A hat vagy hét óra pedig a római
egyenlőtlen órák rendszerében semmiképpen sem lehetett volna reggel: a
szöveg a mai értelemben vett reggel 6 vagy 7 óráról beszél, tehát a XV-XVI.
században már valóban délelőtt vigiláltak, amint az újkorban is, egészen a
közelmúltig. Remélem, mindez önmagában is érdekes, Ferenc atya és a mai
egyházi élet kérdéseit pedig annyiban érinti, hogy bár a tűzszentelés
sötétedéskor való elkezdése valóban következik az esemény drámaiságából és
az Exsultet szövegezéséből (Haec nox est, stb.), a római hagyomány
legkorábbi bizonyítható változatában már éppen a mai "maradi" híveknek
megfelelő, délutáni időpontban kezdtek. Lehet tehát türelmesebbnek lenni. A
tűzszentelés lucernarium, vagyis eredetileg naponként ismételt háziliturgia
(vö. Déri Balázs: A részek és az egész. Prudentius Cathemerinon című
himnuszciklusának szerkezete. Budapest 2001. 63-66., ahol a tűzszentelés
előtti Inventor rutili himnusz liturgiatörténeti előzményeiről ír a szerző),
valószínűleg ezért hiányzik a szakramentáriumból is: a tüzet a közelgő
éjszaka előtt gyújtják meg, hogy majd világítson. Az esti kezdés az
allelujás misére vonatkozik. Szerintem is jobb mindent éjszaka kezdeni, de a
rendeleti megoldásoktól tartózkodni érdemes addig, amíg a gregorián kori
római liturgiát más téren nem sikerül meghaladni. Attól pedig még messze
vagyunk.

2. A körmenet. A körmenet a középkori liturgiában a misét megelőző,
alapeszméjében valószínűleg a teret újra és újra kijelölve megszentelő
esemény volt, amelynek eredete a pápai kivonulás Rómában a nap stációs
templomához. Ez alól nem volt kivétel az úrnapi monstranciás körmenet sem;
nem tudom, mikor került a mise utánra, ahol inkább csak demonstratív
jellegű. Mindenesetre szerintem sem helyes megtörni vele a vigília rendjét.
Legjobb helye a vasárnapi nagymise előtt lenne. (Egy apróság: A húsvéti
gyertyával való körmenet ma technikailag megoldhatatlan, mert a vékony kanóc
lángja az első fuvallatra elalszik, és ez már a templomon kívüli
tűzszenteléseken is méltatlan "Krisztus világosságához". Érdemes lenne a
gyertyát vastagabbra és erősebb kanócúra csináltatni.)

3. A sonka. A karácsonyi vacsorán hagyományos ételünk a hal, tehát a
születés éjféli kihirdetése előtt is tudunk ünnepi vacsorát tartani, csak
éppen böjtös fogással. (Pedig ádventben már régen nem böjtölünk.) A húsvéti
sonkát is vasárnapra halasztja az este kezdődő föltámadási szertartás, így a
háziliturgiákban igen szegény nyugati kereszténység szempontjából a
körmenetnél sokkal fontosabb elemtől kell megválnunk. Bár a nyilvános
istentiszteleten távol áll tőlem a "liturgiacsinálás", a házi- és
paraliturgiában szerintem ez kiváló alkalom lenne a szédereste
"megkeresztelésére". A Jézus és az apostolok által is megült húsvéti vacsora
az egyiptomi kivonulás előkészítése, várakozás és készület, bottal a kézben,
saruban, felövezve, egyáltalán nem ünnepi menüvel, hanem kovásztalan
kenyérrel és keserű füvekkel. Ha ezt a háziliturgiában fölelevenítenénk az
egyiptomi szabadulás emlékezetére, az igazi és nemes "ökumenizmus" lenne a
kovásztalan kenyér és a kivonulás újszövetségi értelme szerint.

Földváry Miklós