Subject: [Liturgia] Trident vagy nem Trident 2.

From: "Kaibás Gábor Márk" <[email-masked]>
Date: Fri, 10 Jan 2003 13:44:33 +0100

Kedves Testvérek,
nagyon tetszik ebben a listában, hogy elvétve valaki felhoz egy témát, melyre többen reagálva kifejtik véleményüket hol megfontoltan tartózkodó, hol szándékosan csipkelődő stílusban. Kb. így éreztem én is, amikor a hozzászólásomra reagált levelek sokaságát végigolvastam. Az egy kioktató, "mégis, mit képzelsz magadról" témájú levél után olvastam egy mesét és egy olyat, ami bizonyos fokig osztja a véleményemet, de ugyanakkor kellő távolságot tart és problémákat inkább elméleti, mintsem gyakorlati szinten vizsgálja.
Nagyon tetszett Gere Dávid Márk írása. Úgy éreztem alkalmas vitapartnerként reagált az egyeseket megbotránkoztató hozzászólásomra.
Nem szeretem, ha egy mailt úgy írnak meg, hogy a beérkezett levél minden sorára reagálnak, de most mégis kivételt teszek és szeretnék - pont az előbbi okokra hivatkozva - az ő gondolatmenetét követve referálni a leírtakra.

A Szentlélek tevékeny jelenléte és szerepe a szakmailag felkészült és a csapnivaló prédikációkban is egyaránt jelentős. Vontam le a következtetést, amit magam is így látok, viszont az Istentől kapott adományokat a Szentlélek közreműködésével kéne úgy felhasználni, hogy ne csak mondjunk valamit a híveknek, hanem azt a valamit meg is értessük velük. Bár azt hiszem erről nem is nagyon kell több szót ejtenünk. Valaki vagy kamatoztatja, amit kapott, vagy nem. Ez mindenkinek a saját feladata. Elismerem, hogy nem mindenki retorikai képességekkel és gyönyörű hanggal megáldott teremtmény, de ha tudja magáról, hogy nem tud beszélni és nem tud énekelni, akkor azt ne erőltesse, hiszen "akinek 2 talentumot adtak, attól nem fognak 10-et követelni", nem?
Az asszisztencia.
Asszisztenciát kreálhatunk röhögcsélő ministránsokból és kreálhatunk tudatos felnőtt emberekből (pl. állandó diakónusok). Az előbbi "csak odaállítalak és lesz, ami lesz" stílusban kivitelezhetetlen. A röhögcsélő ministránsoknak szükségük van egy vezető irányítására, legyen az tapasztaltabb (idősebb) ministráns fiú, vagy a helyi plébánia káplánja, ifjúsági referens vagy maga a plébános. Az utóbbi pedig, mely a "tudatos" felnőtt emberekből áll - félreértés ne essék, nem akarom a felnőttkort felmagasztalni, és a gyermekkort lekicsinyíteni (hiszen nagyon sok esetben egy gyermek több józansággal rendelkezik, mint egy felnőtt és kölcsönösen tanulhat mindkettő a másiktól... és igen, kell még akkor is (ti. felnőttkorban) tanulnunk), ezért is tettem a tudatos jelzőt idéző jelbe - talán azért is szerencsésebb, mert már abban a korban az ember tudatosan megy oda és tudatosan csinálja azt, amit csinál, nem úgy mint a gyermek, akit vagy a szülő, vagy a nagyszülő tuszkol az oltár mellé.
Egyébként véleményem szerint minden megkeresztelt embernek, kortól függetlenül megvan a maga feladata az Egyházban. Ugyanúgy, ahogy a "lányoknak is van más nagyon szép feladat" a fiúk is vállalhatnak "kisebb feladatokat" (pl. nem szükségszerű egy 7 éves gyerekkel olvastatni a vasárnapi mise olvasmányait...).
A kántor.
Ebben a kérdésben igazán nem fejtette ki Gere Dávid a véleményét. Inkább rábízta a csendes szemlélőre a további kutakodást. Pedig a trident-vatikán dologban pont ezért ragadtam tollat, illetve billentyűzetet, hogy rávilágítsak arra, hogy milyen siralmas a magyar egyházzene helyzete napjainkban. Ezért nem is értem, hogy egyesek (ti. Marti József) miért vetnek fel ilyen ötleteket, hogy rendszeresítsünk a tridenti zsinat szerint végzett liturgiát is Magyarországon...
Ha már jó papot nem tudunk "csinálni", mert a szemináriumi prefektusok nem jöttek még rá, hogy a szunnyadó Harry Pottert hogyan kell felébreszteni, akkor legalább azon fáradozzunk, hogy templomainkban szakmailag megfelelő kántorok munkálkodjanak és ne becsüljük le munkájukat, illetve az ő áldozatukat. Ugyanakkor teljesen analfabéta suszter-kántort se engedjünk a misén orgonálni... Inkább legyen csendes mise, az is "szebb", mintsem hogy a nép a kántor botladozásain, vagy éppen amatőr-virtuozitásain botránkozzon meg.
Trident-Vatikánum.
Azt hiszem a tridenti szertartás "leholmizálása" kicsit kemény volt, elismerem. Viszont a holmi jelzőt nem olyan súllyal használtam, illetve akartam használni, mint amilyennel egyesek azt értelmezték. Ugyanígy a mai liturgiára sem olyan súllyal kívántam utalni az "egyszerűsített" melléknév használatával. A "holmi" - elég szerencsétlen kifejezés - arra kívánt utalni, hogy a Zsinat nem véletlenül alkotott egy új rendet a misézésben. Minderre azért volt szükség, hogy a szentmise liturgiáját a kor emberének igényei szerint és alapján alakítsák ki. És ezért egyszerű is, hiszen a modern kor embere számára alakították ki...

Befejezésül pedig csak annyit, hogy a problémák adottak, nem szabad őket felszínesen kezelni, vagy felettük átsiklani. Lehet, hogy a levelem elolvasása után elsőre átgondalatlannak tűnnek, de akkor is tennünk kell valamit a megoldásuk érdekében. Nem szabad karba tett kézzel ülni és várni. A Szentlélek nemcsak hogy "jelen van minden prédikációban", hanem munkálkodik is bennünk, és ösztönöz minket a "tudatos" cselekvésre.
Azt viszont megintcsak sajnálom - és itt szintén egyetértek a már oly sokszor hivatkozott levél írójával - hogy a felvetéseim nem kimondottan a liturgiáról, vagy liturgikus kérdésekről szóltak, meglehetősen eltolódtak más irányba, de nem hinném, hogy kimondottan az "emberi gyöngeségek egyoldalú bemutatása" felé. Ha már itt tartunk létezik "emberi gyöngeség"!? Ha igen, akkor létezik akarat is, amivel mindezt le is lehet győzni...
kgm