Subject: [Liturgia] Olasz tapasztalatok 2 Nagycsutortok

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Sat, 13 Apr 2002 10:26:07 +0200

Kedves Kollégák!

Amint a héten már elkezdtem, folytatnám az olasz egyházban tapasztaltak
megosztását és 1999. húsvéti levél részletével. Ez egyébként egy kicsit
Káposztássy Béla felvetésére is válasz, hogy osszuk meg egymással nagyheti
tapasztalatainkat.

Olvassátok szeretettel, és bátorítok mást is hasonló levelekre. :)

Tisztelettel:

Füzes Ádám

ui.: Már 60-an vagyunk a listán, csak azért mondom, hogy van kinek írni. :)
_______________________________________________________

Ezt a levelet most a Húsvéti Szent Háromnap leírásának szentelem, amint azt
Figline Valdarnoban átéltem. Előrebocsátom, hogy nem tudományos igénnyel,
hanem személyes jelleggel osztom meg tapasztalataimat, nem azt akarom
mondani ezzel, hogy mindenütt ez van Olaszországban.

Olajszentelési mise

Nem írhattam azt, hogy Nagycsütörtök, mert Nagyszerda délután volt (ezt
máshonnan is hallottam), talán mert így jobban ráér a papság. Sőt, hívek is
voltak, több plébániáról egyenesen buszokkal jöttek. A fiesolei székesegyház
ősi bazilika, kis kedves. A régi főoltár nagyon magasan az altemplom fölött
van, így aztán nem is használják, lent van kiképezve a liturgikus tér. A
püspök ad a liturgiára, az látszott mindenen. A papok egységes fehér stólát
kaptak, a jelentősebbek miseruhát. Csak egy diakónus ment a püspök mellett,
itt akolitust nem öltöztetnek be szubdiakónusnak, volt viszont egy másik
diakónus, aki az evangéliumot énekelte, ő is hozta be a menet eleje táján. A
püspök mindent énekelt, szépen végezte a liturgiát, az asszisztencia jól
szervezett szemináriumi csapat volt. A Sanctus alatt négy "fáklyát" hoztak
be, ami tulajdonképpen nagy nyelű vastag gyertya több kanóccal, nagyobb
lánggal (torcia). Gregorián kispap-schola énekelt, gregorián énekeket, VIII.
misét. Összességében szép szertartás volt, olaszul újítottuk meg papi
ígéreteinket, miután egy kicsit bólintottam a hosszadalmas prédikáció alatt
(szerencsére nem sokan láttak).

Nagycsütörtök

Mind a három nap reggel kilenckor közös énekelt laudes volt a hívekkel, a
környékbeli papság is összejött rá. Ez szép volt (természetesen
zsoltárdallamon recitált antifonákkal, végig orgonálva).
Amint már írtam, Don Tinti, a plébános ügyel a liturgiára. Minden pap
miseruhában, a lábmosásra 12 férfi kiültetve, rendes edények, felszerelések.
Az egész lábmosást olyan természetes méltósággal végezte, mint egy
ószövetségi pátriárka. Jó volt nézni. A zenei részről a helyi énekkar
gondoskodott, nem is annyira a színvonallal volt a baj. A liturgiában vannak
bizonyos játékok, amik szerintem az emberségünkhöz hozzátartoznak, segítenek
az ünneplésben. Egyik ilyen, amikor elmennek a harangok Rómába, szól az
összes csengő, zeng a Dicsőség, aztán pedig elnémul minden, és csak az
énekek szólnak szokatlan szent komolyságban. A harangok itt is elmentek, de
csengőt egyáltalán nem használnak, az orgonának pedig nem jutott eszébe
elmenni, hanem végig kísért mindent, helyi rossz szokása szerint még a pap
énekeit is. Az énekek válogatása vegyes volt, motetta-szerűségek, népszerű
slágerek. A püspökségen tapasztalt gregorián itt nem szólt már. A szertartás
este negyed tízkor kezdődött, utána az oldalkápolnában gyönyörűen
felvirágozott, kidíszített tabernákulum elé helyezték ki imádásra az
Oltáriszentséget, és jól szervezetten szentségimádás volt éjfélig. Nem volt
viszont oltárfosztás, azt én szedtem le a mise után, magamban énekelve a 23.
zsoltárt.

Róma, 1999. árpilis
(folyt. köv.)