Subject: [Liturgia] Népének

From: Kővári Réka <[email-masked]>
Date: Mon, 15 Mar 2004 11:38:34 +0100 (CET)

Tisztelt aktív és "alvó/nyugvó" listatagok!

(Nem véletlenül írtam e címzést, utalva néhányu(n)k jogos igényére, 
melyet előttem szólók már megfogalmaztak.)
Az elmúlt hetek levélözöne több kérdést feszegetett, melyek közül csak 
néhányhoz szeretnék megjegyzést fűzni.

Amint azt már többek helyesen leírták (csak a tudatosítás kedvéért): a 
liturgikus (vagyis a liturgián elhangzó) zenében a gregoriánnak 
elsődleges helye van (kell hogy legyen, mivel az magát a liturgiát, a 
liturgikus szöveget szólaltatja meg), melyet csak bizonyos esetekben 
válthat fel arra alkalmas egyéb zene.
Ezek közé tartozhat a népének, melynek történetében nyomon 
követhetjük azt a folyamatot, hogy hogyan változott az egyes 
századokban az ember vallásos gondolkodása és igénye. Értem 
ezalatt, hogy mi volt az énekek középpontjában: a középkor 
Istenközpontú, hittani és dogmatikai tartalmú szövegeiből kiindulva 
fokozatosan "jutott el" a népének az ember- és érzelemközpontú 
szövegekhez.
Énekeskönyveink más-más összetételben tartalmazták a különböző 
korok énekterméseit. Igaz ez a XX. századra is, mely egyre 
fokozottabban igyekezett a régibb korokhoz visszanyúlni, több éneket 
újra használatba vetetni, és - ahogy arra Kelemen Imre a Krisztus 
teste kezdetű ének Éneklő Egyház-béli változata kapcsán felfigyelt - 
szövegjavításokat eszközölni.

Álljon itt két nagyböjti ének a) egyrészt annak okáért, hogy vajon miért 
nem alkalmas a nagyböjt arra, hogy vigadozzunk, b) másrészt pedig 
bizonyítandó, hogy népénekkincsünk zöme nem komor hangulatú, még 
a nagyböjtiek között sem mindegyik!
Idő- és helyhiány miatt csak az első 4-4 strófáját idézem. Az a) 
esetében fennmaradó 158(!), a b)-nél pedig 16 versszakot, valamint 
még 818(!) éneket (gregoriánt és népéneket) megtalálhatják szinte 
bármelyik könyvtárban, ha megkeresik Domokos Pál Péter Édes 
hazámnak akartam szolgálni... c. 1979-es könyvét, mely Kájoni János 
Cantionale Catholicumának 1676-os első kiadását közli, azok 
felkutatott dallamaival. (Egyébként ez énekeskönyv tanúsága szerint a 
nép énekelt nem is csekély számú gregoriánt, latinul, s magyarul 
egyaránt!)
a)
1. Kérlek, én zarándok lelkem, / téged is, halandó testem, / értsetek 
egyet velem.
2. Igyekezem Istenemnek, / szolgálnom én Teremtőmnek, / világ 
fejedelmének.
3. Ebben a zarándokságban, / penitencia tartásban / leszek lelki 
bánatban.
4. Mert hogy lehetne víg kedvem, / midőn szenved fejedelmem, / tövis 
alatt én fejem.
b)
1. Csodálatos nagy bölcsesség, / hogy Isten az embereken, / 
könyörüle bűnösökön: / Dicséret Istennek!
2. Mert orvosságot készíte, / kivel az ember élhetne / és magában el 
nem veszne: / Dicséret Istennek!
3. Fiát az Isten választá, / szerelméből értünk adá, / közénkbe őtet 
bocsátá: / Dicséret Istennek!
4. Végezé ezt az Úristen, / fiát hogy emberi testbe / öltözteté, mint 
fegyverbe: / Dicséret Istennek!

Más. Majd' 10 évvel ezelőtti tapasztalatom: (vidéki egyetemi nagy)
városi közös ifjúsági misén, ha még csak Éneklő Egyház 
szintű "egyszerű" gregoriánt "kellett" énekelnie a hívő seregnek, az 
nagyobb (és aktívabb) "közönséget" vonzott mindegyik alkalommal, 
mint az ilyen esetekben szokásos gitáros repertoár. Ennyit arról a 
(téves) nézetről, mely szerint a középiskolás-egyetemista-fiatal 
dolgozó réteget, vagyis az ifjúságot a gitáros énekekkel lehet 
megfogni, misére kényszeríteni, és ők nem érzik szükségét annak, 
hogy valóban "a" liturgián vegyenek részt. Egyébként ilyen 
tapasztalattal nem csak én rendelkezem!

Hirtelen ennyire emlékszem a sok felhozott témából. Bocsánat a 
hosszúra nyúlt levélért.
Bízva abban, hogy eljön (talán még az én életemben) az az idő, mikor 
sem papjaink, sem mi, egyházzenészek-kántorok nem akadályozzuk 
meg (akarva-tudatosan vagy akaratlan-"tudattalan") a liturgia 
szentségének kibontakozását, és annak ilyetén való eljutását minden 
templomba járóhoz,
áldott húsvétra készülést kívánok mindenkinek:

Kővári Réka