Subject: [Liturgia] LELKISEG: Papa katekezise a vesperasrol

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Thu, 9 Oct 2003 14:11:01 +0200

*** Lelkiség ***

A pápa katekézise - A vesperás liturgiájáról
Magyar Kurír, 2003. X. 9.

Az október 8-ai, szerdai általános kihallgatáson II. János Pál pápa új
katekézis sorozatot kezdett, amelynek témája a vesperás liturgiája.

Mivel földi zarándokutunk minden napja, Isten szeretetének új ajándéka, az
egyház mindig is érezte annak szükségességét, hogy az emberi lét napjait és
óráit Isten dicsőítésének szentelje. Ezért a hajnal és a napnyugta minden
nép számára a vallásosság kifejezésének tipikus pillanatait jelentik. Ezeket
már a bibliai hagyomány is megszentelte, a reggeli és esti áldozat
felajánlásával, a keresztények számára is a kezdetektől fogva az ima sajátos
időszakát jelentik - mondta katekézise bevezetőjében a szentatya.

A pápa kifejtette: a napkelte és a napnyugta egyaránt sajátos jelleggel
rendelkezik: a hajnal örömteli szépsége és a naplemente győzedelmes
ragyogása a világegyetem ritmusát jelöli, amely mély kapcsolatban áll az
ember életével. Az üdvösség misztériuma, amely az emberi történelemben
megvalósul, szintén az idő különféle fázisaihoz kapcsolódik. Ezért a nap
kezdetét jelző Laudesen kívül az egyházban az est közeledtekor meghonosodott
a vesperás elimádkozása. A két imaóra liturgiája a húsvéti misztérium két
alapvető szempontjára emlékeztet: "Este az Úr a kereszten van, de reggelre
feltámad" - idézte a pápa Szent Ágostont. A Laudest, mint reggeli imádságot
és a vesperást, mint esti imádságot, éppen azért, mivel Krisztus halálának
és feltámadásának emlékéhez kapcsolódnak, az egyetemes egyház
tiszteletreméltó hagyománya szerint a mindennapi zsolozsma kettős
sarkpontjának, a fő imaóráknak kell tekinteni - idézett a pápa a
Sacrosanctum Concilium k. zsinati dokumentumból. Az ókorban, a naplemente
után, a lámpás meggyújtása örömmel töltötte el a ház népét. A keresztény
közösség is, amikor estefelé meggyújtotta a mécsest, hálás szívvel
imádkozott a lelki világosság ajándékáért. A lucernáriumnak nevezett
fényforrás lángja a soha le nem nyugvó napot, azaz Krisztust jelképezte. A
sötétség beálltakor a keresztények tudják, hogy Isten megvilágítja az
éjszakát is jelenléte ragyogásával és tanításai fényével. A fény jelképéből
merítve a vesperás esti áldozatként, dicsőítő és hálaadó imaként alakult ki,
a testi és lelki fényért, valamint a teremtés és megváltás egyéb
ajándékaiért. Az este az az időszak, amikor Isten színe előtt imádkozva
átgondoljuk az eltelt napot. Hálát adunk azért, amit helyesen elvégeztünk és
bocsánatot kérünk azért, amit rosszul tettünk, imádkozunk az isteni
irgalmassághoz, hogy Krisztus ismét felragyogjon szívünkben.

Az éjszaka közeledte egyben felidézi az éj misztériumát, latinul "mysterium
noctis." A sötétség lehet gyakori kísértések, gyengeségek forrása, amikor
engedünk a Gonosz csábításának. Az éjszaka mindannak a rossznak a jelképévé
válik, amelytől Krisztus megszabadított bennünket. Ugyanakkor az éj
leszálltakor az ima a húsvéti misztérium részeseivé tesz bennünket, amelyben
az éjszaka ragyog, mint a nappal. Az ima kivirágoztatja reményünket, hogy a
múló időből átmegyünk az örök napba, a lámpa ingó fényéből az örökös
világosságba, a hajnalt váró virrasztásból az örök dicsőség Királyával való
találkozásba.

Az ókori ember számára a nap és az éj váltakozása szabályozta élete
ritmusát, és arra késztette, hogy elgondolkozzék az élet nagy kérdéseiről. A
modern haladás részben megváltoztatta az emberi élet és a kozmikus idő
közötti kapcsolatot. Ám az emberi tevékenységek szoros ritmusa sem vonta ki
teljesen az embereket a nap ciklikus mozgása alól. A napi ima két fontos
mozzanata ma is maradéktalanul érvényes, mivel örökös jelenségekhez
kapcsolódnak. A reggel és az este továbbra is alkalmas időszak az imádságra,
mind közösségi, mind egyéni szinten, hatékony eszközt jelentenek arra, hogy
mindennapi életünket Krisztus, a világ világossága felé irányítsuk - mondta
katekézisében a szentatya. VR/MK