Subject: [Liturgia] Missa Tridentina / Novus Ordo

From: "Mezei Zsolt" <[email-masked]>
Date: Thu, 22 Aug 2002 15:54:36 +0200

Kedves Listatagok,

noha már indulása óta figyelője és olvasója vagyok a MALEZI levelezőlistájának, csak most gondoltam úgy, hogy én is bekapcsolódom a "beszélgetésbe." 
De először a bemutatkozás: Mezei Zsolt vagyok, egy Pápa melletti faluban, Vaszaron lakom (vö. Vaszary Kolos). Esztergomi ferences diák voltam, 1989-ben érettségiztem. Egyetemi végzettségű könyvtáros-történetkutatóként a pápai Református Kollégium Könyvtárában dolgozom. "Civilben" a vaszar Szent György Róm. Kat. Egyházközség világi elnöke is vagyok. Gyermekkoromban sokat ministráltam, a liturgiával, liturgiatörténettel kapcsolatos érdeklődésem innen eredeztethető. Nem szakemberként ugyan, de szeretnék építő módon hozzászólni a Lista oldalain folyó eszmecseré(k)hez.

Legutóbb az ún. "tridenti mise" kérdése merült föl egy franciaországi barátunk véleménye kapcsán, aki az Anyaszentegyházzal közösségben NEM lévő, Marcel Lefebvre érsek alapította Szent X. Piusz Papi Testvériség liturgikus gyakorlatát dicsérte. Ezzel kapcsolatban a következőkre szeretném felhívni a figyelmet:

1. A "lefebvre"-isták kiközösítettsége ma is fennáll. (1988. június 30-a óta).
    
2. Szentatyánk, II. János Pál pápa 1988. július 2-án kelt "Ecclesia Dei" kezdetű motu propriójával engedélyezte, hogy ha a hívek igényei indokolják, vagy lelkipásztori szempontok szükségessé teszik, úgy bárhol a világon SZABAD bemutatni a Zsinat előtti, V. Szent Piusz pápa által 1570-ben jóváhagyott szentmisét. (Természetesen latin nyelven.) A szentmisét az 1962-ben kiadott misekönyv szerint kell celebrálni, miután erre a helyi püspöktől engedélyt kértek. - Ha nem tévedek, ez a 14 évvel (!) ezelőtt megjelent motu proprio a ma napig nem jelent meg hivatalos magyar fordításban (Vajon miért??!) A Szentszék honlapjáról (www.vatican.va) angolul, németül, franciául, olaszul letölthető, kérem, valaki fordítsa le és tegye közzé a magyar katolikus sajtóban! Legalább tudjuk, hogy miről szól!
    
3. A Szentatya ugyanebben az évben (1988) létrehozott egy állandó bizottságot is, Ecclesia Dei néven, hogy ez felügyelje a tridenti rítusú szentmisék bemutatását a világegyházban. A bizottság vezetői: Dario Castrillón Hoyos és Augustin Meyer bíborosok. Ez utóbbi terjedelmes levelet írt az elmúlt évben az USA katolikus püspöki karához, hogy "az Ecclesia Dei... üzenetét precízebben közvetítsem nektek, és bátorítsalak titeket pásztori küldetéstekben azok iránt, akik a szentmisét az 1962-es misekönyv tipikus kiadásának megfelelően szeretnék celebrálni."
A bíboros irányelvei: 
- Semmi ok sincs, amiért az ún. tridenti misét ne lehetne a plébániatemplomokban celebrálni.
- A celebrálás rendszeressége és gyakorisága a hívők szükségleteitől függjön.
- A Zsinat után bevezetett új, anyanyelvű lekcionárium a tridenti misén is használható.
   
4. Ugyancsak szeretnék reflektálni azokra a recenziókra, amelyek Ratzinger bíboros új könyvéről ("A liturgia szelleme") a Lista levelezőlapján megjelentek. Én olvastam a könyvet és nekem tetszett - annak ellenére, hogy egy "hétköznapi hívő" számára kissé elméleti, filozofikus a fejtegetése, de az a néhány gyakorlati tanács, útmutatás, amely megfogalmazódik benne, mindenképpen megérdemli azt, hogy a magyar katolikus közönség is megismerkedjék vele.ű
Az nem volt kétséges számomra, hogy Ratzinger bíboros könyvét nyugati, ún. haladó szellemű (másként: liberális) teológusok élesen támadni fogják. Így is történt. Márpedig érdemes megfontolni a tanácsait, mert szerintem semmi mást nem céloz és nem szorgalmaz, mint azt, hogy a szentmise misztériuma, szentsége helyreállíttassék, a profanizmus, a naturalizmus eltűnjön a celebrálás gyakorlatából. Ezért egyáltalán nem rossz ötlet Ratzingertől, amikor azt javasolja, hogy az áldozati részben a pap forduljon kelet felé, még akkor is, ha ezzel a híveknek éppenséggel háttal kerül. Támogatja, hogy a tabernákulum (azaz a Szentségi Jézus) ne egy eldugott oldalkápolnában legyen, hanem a templom központi helyén.
Én a magyam részéről tökéletesen elfogadhatónak találom az Istentiszteleti és Szentségi kongregáció válaszát, amelyet a "háttal misézés" és a "szembemisézés" problematikájára adott: ma sem tilos háttal misézni a népnek. "...bármilyen legyen a celebráló pap elhelyezkedése,... az eucharisztikus áldozatot az egy és hároságos Istennek ajánljuk fel..." "Hatalmas tévedés lenne azt gondolni, hogy az áldozati cselekmény fő irányozódása a gyülekezet felé fordul." A lényeg: akár versus populus, akár versus absidem, mindenképpen: versus Deum.
A bíborosnak igaza van abban, hogy ha az áldozati rész alatt a népnek háttal áll, akkor jobban tud összpontoisítani a szent cselekményre, ami papi létének, fölszenteltségének középpontja. Mindannyian tapasztaltuk már, hogy számos olyan momentum fordulhat elő a szentmisén, ami jobb, ha nem vonja el a pap figyelmét. "Egyre kevésbé van Isten a képben" - írja Ratzinger arról a módról, ahogyan a misét manapság (különösen nyugat-európában!) celebrálják.

5. Én tehát úgy értelmezem a fentieket, hogy
- szabad a mai szentmisét (Novus Ordo) is úgy bemutatni, hogy az áldozati cselekmény kelet felé (háttal), de népnyelven celebrálja a pap. (Régi templomok esetében ez azt is jelenti, hogy a főoltáron miséznek, hiszen ezek eleve kelet felé vannak fordítva.)
- szabad a szentmisét (a helyileg illetékes ordinárius engedélyével) az 1962-es misekönyv szerint, latinul celebrálni. Ettől még nem lesz szakadár az a pap, aki ezt teszi.

Egyébként a tridenti mise bemutatására, terjesztésére kiváló honlapok találhatók az interneten, néhányat ajánlok:
www.catholictradition.org.
www.unavoce.org.
www.latinmassmagazine.com

És még valamit:
Csatolok egy fájl a levelemhez, benne egy angol nyelvű tanulmánnyal, amely a fentebb feszegetett kérdésekkel foglalkozik. "Liturgikus béke" ez a címe. Nagyon gyér angol tudásommal én nem vállalkozhatom arra, hogy magyarra fordítsam, de talán van közöttünk olyan, akinek ez nem okoz különösebb problémát. Kérem, ha van ilyen személy, fordítsa le és tegye közzé ezeken az oldalakon - mindannyiunk okulására!

Igaz tisztelettel: Mezei Zsolt

---

From: "Füzes Ádám" <[email-masked]>
Date: Thu, 22 Aug 2002 18:31:46 +0200

Kedves Kollégák!

Mezei Zsolt levelét olvasva, illetve a korábbi írások kapcsán is eszembe
jutott Robert Taft zsolozsmatörténetének bevezetőjében írt gondolata,
miszerint ha valaki nem ismeri a történelmet, akkor mindig ki van
szolgáltatva a terembe utoljára belépő véleményének.

A liturgia centralizációja nem új dolog, 1568-ban adta ki V. Szt. Pius pápa
a Breviarium Romanum-ot, amellyel minden addig használt zsolozsmát eltörölt,
kivéve a 200 évnél régebbieket. Néhány évtized alatt aztán ez a római
zsolozsma mindenütt elterjedt. A Szentszék is erőltette, de több helyi
zsinat kiközösítés terhe mellett tette használatát kötelezővé. Nem hiszem,
hogy négyszáz évvel később, amikor az Egyház új liturgikus könyveket vezet
be, érdemes lenne megpróbálni a hivatalos árral szemben elindulni. Ahogy
akkor, úgy most sem vezet ez sokra, és kár benne valami XX. századi önkényes
centralizációt látni, az Egyház ugyanígy működött már a XVI. században is.

Ratzinger cikkei és könyve sem arról szólnak, ha jól értem őket, hogy a
régibe álmodjuk vissza magunkat, hanem hogy a jelenlegi liturgia keretein
belül hogyan lehetne a szimbólumokat és a hagyományt élővé tenni és jól
megértve akár új elemekkel kifejezni az örök tartalmat (ld. a mise irányát
illető javaslatát a kereszt középpontba állításával).

Nem gondolom tehát, hogy a liturgia ügyének azzal használnánk a legtöbbet,
hogy az 1962-es Missale Romanum szerinti misézést szorglmaznánk,
terjesztenénk (természetesen a szentszéki dokumentumokat mindenki számára
hozzáférhetővé kell tenni). A misézés irányáról már a listán is jelent meg
kongregációs válasz, mely egybehangzóan az eddigi dokumentumokkal, mindkét
megoldást megengedettnek tartja, mint ahogy maga a misekönyv is így készült.
A kérdés az, hogy az említett "versus Deum"-hoz hogy jutunk el minnél
eredményesebben?

További eszmecsere reményében, üdv:

Füzes Ádám

---

From: Verbényi István <[email-masked]>
Date: Sun, 01 Sep 2002 23:32:59 +0200

Kedves Levelezőtársak!

Fodor Kálmán levelét nem értem. Miért örömhír a konzervatív testvéreknek, hogy leközli a tridenti mise rendjét (mivel 1961-ben szenteltek, majd egy évtizedig így miséztem), és talán éreztetve tájékozottságát egy nagy butaságot közöl. Ide is másolom: "Accipite et bibite hic est enim,corpus meum!" 
Nyolc éves koromban kezdtem ministrálni, latinul kellett tudni a ministrációt, és oly kiváló káplánok voltak nálunk, akik nagyon sokat adtak a ministránsok és énekesek liturgikus nevelésére. Tizenkétéves koromban már volt Szunyogh Missalém, nem sokkal később már rendszeresen olvastam a magyarul megjelent liturgikus irodalmat: Parsch, Guardini, na és a kiváló magyarok: Péteri püspök úr A szentmise történetét, és Radó professzor hittankönyvét és cikkeit. Gimnazista koromban végeztem el a budapesti kántorképzőt, ahol nagyon sok támogatást kaptam a kiváló regnumos Pantol Márton atyától. A teológiát Szegeden végeztem, énektanárunk Rómában tanult Vág Imre atya volt. Az első évben ajándékul kaptunk egy Liber usualist, ami a sok használattól eléggé megviselten került ki a szemináriumból. Hihetetlenül sok gregoriánt énekeltünk, minden vasárnap teljes latin mise és vesperás, sőt nagy ünnepeken hasonlóképpen. Mindezt azért írtam le, mert kevesen vannak a listán olyanok, akik elmondhatják, hogy komoly kapcsolatuk volt a tridenti liturgiával.
Az első tény, ami megdöbbentett, hogy nagyszombaton reggeli miseként végeztük a húsvéti vigíliát és az egyéb nagyheti szertartásokat is. Amikor XII. Pius pápa a nagyheti szertartásokat áthelyezte estére, a hívek közössége nagyon gyorsan megérezte ennek jelentőségét. Mi ministránsok nagyon sokat gyakoroltunk és már az időpontok áthelyezésével is megéreztük a liturgikus megújulás szellemét. A II. Vatikáni Zsinat pedig meghatározta az irányelveket.
Ahogy a Tridenti Zsinat után sem volt könnyű a liturgia ügyét elrendezni, ugyanúgy nem volt könnyű a II. Vatikáni Zsinat után sem.
Vettem magamnak a fáradtságot, és a közel 600 oldalas Bugnini: La riforma liturgica-t áttanulmányoztam. Szeretném világosan leszögezni, hogy ez nem mesekönyv, hanem jegyzőkönyvekkel és idézetekkel teletűzdelt mű. Pontos felsorolás található azokról a liturgikusokról, akik a különböző munkákban dolgoztak. Világnagyságok! Ezért háborított fel, amikor valaki előadásában a szabadkőművesek tevékenységének nevezte a zsinat munkáját, és a legnagyobbakat a szabadkőművesek cinkosainak.
Mint minden emberi mű, tartalmaznak hibákat, amelyek javításra szorulnak. De a II. Vatikáni Zsinat számos dokumentummal rendelkezik, amelyek más megvilágításba helyezik még a liturgia dolgait is. Elég csak a Dei Verbum-ra utalni. Annak idején találkoztam én is számos tiltakozással a VI. Pál féle misekönyv használatával kapcsolatban. Mindenbe belekötöttek, mások pedig még modernebbek akartak lenni. Bugnini írja le, hogy az új Missale bevezetésének éjszakáján Róma összes kútját piros festékkel szórták tele és a következő felírás szerepelt: Ma vérzett el a római liturgia. Sőt, egy szélsőséges csoport bántalmazásaitól a svájci gárda mentette ki a Szentatyát. 
Az Ecclesia Dei-t csak most olvastam el. Nem volt rá szükségem, mert római tanulmányaim után plébánosként, számomra az volt a legfontosabb, hogy minél élőbb, szebb liturgiát végezzünk templomunkban. Nagylétszámú, jól képzett ministránsgárda állt rendelkezésre, sokan még húsz éves koruk után is ministráltak. A hívek tevékenyen bekapcsolódtak, és a Szentháromnap liturgiáját mindig tele templommal végeztük.
Nem véletlen, hogy a dokumentumok olvasását is meg kell tanulni. Mezei Zsolt barátunk - állítása szerint - elolvasta a dokumentumot. És csak az utolsó két bekezdést találta említésre méltónak. Az elejét kellett volna jobban megnézni. Ugyanis a pápa mély fájdalmának ad hangot az elszakadás miatt, és mindent megtesz azért, hogy ismét az Egyház egységébe visszatérjenek Lefebre hívei. Ennek az útját jelöli ki, és a kijelölt bizottságnak is ez a legfőbb feladata, nem pedig az Egyház megosztása. Ígérhetem, hogy nem fogjuk lefordítani az Ecclesia Dei-t, mert számunkra sokkal fontosabb, hogy minél szebbé, és méltó liturgikus ünnepléseket tartsunk, és nagyon sok anyaggal adósok a liturgikus szakemberek.
Kedves Zsolt! Az lenne a szerény kérésem, hogy Vaszaron is azon kellene fáradozni, hogy minél szebb, bensőségesebb legyen a vasárnapi mise. És ha már a külső alakjaiban a liturgia megfelelőnek tűnik, akkor érdemes lenne szakmai előadásokat tartani, pl. megismertetni a híveket egy-egy vasárnap liturgikus szövegeinek mondanivalójával, vagy a liturgia szimbólumaival, és még sorolhatnám tovább, és építeni a ma egyházát. Ezt Vaszaron, de minenütt meg kell tenni. Sokkal szívesebben olvasnék ezekről,  és magam is ezzel foglalkoznék szívesebben.
Ami pedig az amerikai állapotokat illeti, nekünk nem kell feltétlenül lemásolni azt, amit ők csinálnak.
Elnézést, hogy a válasz hosszúra sikerült, de úgy éreztem, most már nem lehetett hallgatni annak ellenére, hogy az Intézet két munkatársa, Füzes Ádám és Káposztássy Béla is szakszerűen és bölcsen válaszolt. Ezt tette Rómában tanuló bencés liturgikus társunk, Fehérváry Jákó is.
Üdvözlettel és eredményes liturgikus szolgálatot kívánok:
                                                    Verbényi István
                                                            MALEZI

  ----- Original Message ----- 
  From: Mezei Zsolt 
  To: [email-masked] 
  Sent: Thursday, August 22, 2002 3:54 PM
  Subject: [Liturgia] Missa Tridentina / Novus Ordo

  Kedves Listatagok,

      

  És még valamit: