II. Fejezet
1.

	Midõn, megszületett Jézus a Judabeli Betlehemben Heródes király napjaiban, íme mágusok jöttek napkeletrõl Jeruzsálembe, és azt kérdezték: "Hol van a zsidók újszülött királya, láttuk csillagát napkeleten és eljöttünk, hogy imádjuk õt?

	AUGUSTINUS In serm. 5 de Epiph. Tehát a szûzen szülés csodája után, mikor a méh  isteni felséggel telve tisztaság pecsétjének megõrzése mellett, Istent emberi formában szülte meg, egy barlang sötét rejtekében, kicsiny jászolban, amelyben a végtelen méltóság apró tagjai tartózkodtak, míg csüggött az emlõn, elviselte, hogy ócska rongyok melegítsék õt, hirtelen új csillag ragyogott föl az égen, mely az egész világról elûzte a sötétséget és az éjszakát nappallá változtatta, nehogy az éjszaka fedje el a nappalt. Ezért mondja az evangélista, "midõn megszületett Jézus a júdabeli Betlehemben", stb. REMIGIUS. Ezen evangéliumi rész kezdetén három dolgot szögez le: a személyt, "amikor megszületett Jézus"; és a helyet, amikor azt mondja, "Júda Betlehemében; az idõt, amikor hozzáteszi: "Heródes király napjaiban". Ezt a három dolgot az elbeszélendõ dolgok megerõsítése miatt hangsúlyozza. HIERONYMUS in Matth. (c. 2). Figyelnünk kell arra, hogy  ezt az evangélista úgy közli le, ahogyan azt a héber szövegben is olvashatjuk: Júda és nem pedig júdeai Betlehemben. Hol lehetett az a másik Betlehem, hogy attól, ezt meg kell különböztetni és itt júdeait kell említeni. Júdát azért írja le, mert másik Betlehemet is ismerünk Judeában, NAVE fiának, Jézusnak a könyvében GLOSSA.
	Két Betlehemrõl tudunk, az egyik Zebulon földjén, a másik Juda földjén van, amelyet korábban EFRATÅNAK hívtak. AUGUSTINUS (De cons. evang. c. 2,5). Betlehem városáról Máté és Lukács egybehangzóan beszél, de hogy miért és hogyan ment ide József, azt Lukács fejti ki; Máté viszont, hallgat róla. Ezzel szemben Lukács hallgat, Máté pedig beszél a mágusokról. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). De nézzük csak mi haszna van abból, hogy az evangélista azt az idõt is megjelöli, hogy Jézus mikor született mondván: "Heródes király napjaiban". Ez azt mutatja, hogy Dániel próféciája beteljesedett, aki azt jövendölte, hogy 70 évhét múlva születik meg Krisztus. Ugyanis attól az idõtõl kezdve, Heródes uralkodásáig 70 évhét telt el, vagy úgy is mondhatjuk, hogy ennyi idõ telt el, amíg a zsidó nép a bõnös királyainak uralma alatt élt és megérkeztek a próféták a bõnök orvoslására. Most pedig, amikor Isten törvényét a gyõlölt király tartja hatalmában, és  az isteni igazságot a római uralom tiporja el, akkor születik meg Krisztus, mivel ez a mélységesen súlyos betegség igazán hozzértõ orvost kívánt. RABANUS. Vagy azért beszél egy idegen királyról, hogy beteljesedjék, amit a próféta szólt: "El nem vétetik a fejedelmi pálca Judától, sem a vezér az ágyékától, amíg el nem jön, akit várnak" (Ter 49,10). AMBROSIUS Super Lucam (lib.3). Állítólag az idumeus rablók betörtek Ascalonba, és másokkal együtt Antipatert is fogságba ejtették. õ tehát a zsidók misztériumaival megismerkedve, Hirkanussal, Júdea királyával lépett barátságra, s így Hircanus maga helyett küldte õt Pompeiushoz;  és mivel sikerrel járt a követség, jutalomképpen megosztotta vele hatalmát. Antipater meggyilkolása után fiát Heródest Antonius uralma alatt, szenátusi határozattal a zsidók feletti uralkodásra rendelték. Ebbõl teljesen világos, hogy semmiféle rokoni szállal nem kötõdik a zsidó királyi családhoz. CHRYSOSTOMUS In Matth. (hom. 6). Ez áll az írásban, hogy "Heródes király idején" kiemelve annak méltóságát, mivel volt egy másik Heródes is, aki Jánost, megölette.
	CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Mikor tehát ez idõ tájt megszületett, íme mágusok jöttek, ez azt jelenti, hogy rögtön, mihelyt megszületett, a parányi emberkében meglátták a hatalmas Istent. RABANUS. Mágusok azok, akik mindenféle dolgokról elmélkednek, míg a köznyelv azonban a mágusok szó alatt a bõbájosokat érti, õket azonban saját népük mégis másként tartja számon, mint pl. a  káldeusok filozófusait. Ezzel a fortélyos tudással ennek a népnek a királyai és  fejedelmei mindenrõl tudnak és õk fogták fel elõször, hogy az Úr megszületett. AUGUSTINUS in Serm. 4. De Epiph. (32. de temp.). Ki mások lehettek ezek a mágusok, mint a pogányok elsõ zsengéi. A zsidó pásztorok, a pogány mágusok; az elõzõk közelrõl, a másikak távolról, mégis mindannyian a szegletkõhöz siettek. (Ed. serm. 2 de Epiph., Qui est 30. de temp.). Nem a tanultak és nem az igazak elõtt nyilvánult meg Jézus; ugyanis többet ért a mõveletlen pásztorok tudatlansága, és a mágusok szentségtelensége. Mindkettõjüket magáénak vallotta a szegletkõ, hiszen aki eljött, az az ostobákat választotta ki magának, hogy összezavarja a bölcseket, és nem az igazakat jött hívni, hanem a bõnösöket, hogy egyetlen hatalmas sem gõgösködjék, és hogy egyetlen erõtlen se csüggedjen. GLOSSA
	Ezek a mágusok királyok voltak, jóllehet állítólag három ajándékot hoztak, de nem ezért tartjuk igaznak, hogy nem voltak többen mint hárman, hanem hogy általuk a Noé nemzetségébõl származó törzsek jelenjenek meg, érkezzenek el a hithez. Vagy ennyien voltak azok a fejedelmek, akik kiséretükben még több fejedelmet vezettek. Nem a születés után egy év múlva érkeztek, mivel akkor már Egyiptomban lett volna Jézus, nem is a bölcsõhöz érkeztek, hanem a 13. napon érkeztek. Annak megmutatására, hogy honnan jönnek azt mondja az Írás: Keletrõl. REMIGIUS. Tudnunk kell azt, hogy a mágusokkal kapcsolatban sokféle hiedelem létezik. Néhányan azt állítják, hogy ezek káldeusok voltak, a káldeusok ugyanis istenként tisztelik a csillagokat. Ezért mondták azt, hogy egy általuk istennek tartott csillag mutatta meg, hogy az igaz Isten hol született. Másutt meg azt állítják, hogy ezek perzsák voltak. Néhányan pedig azt mondták, hogy a föld végsõ határáról érkeztek. Néhányan pedig azt mondják, hogy ezek Balaam leszármazotjai voltak, ¾ ez a leghihetõbb ¾ Balaam ugyanis egyebek közt ezt is prófétálta: "Csillag születik Jákobtól" (Szám 24,17). Ezek pedig, mivel birtokában voltak ennek a próféciának, rögtön amint meglátták az új csillagot, megértették, hogy új király született és már jöttek is. HIERONYMUS in Matth. (c. 2). Így a csillagot már Balaam jövendölésébõl ismerték, akinek leszármazottjai voltak. Azt a kérdést is fel kell tenni, hogy akár káldeusok voltak õk akár perzsák, vagy föld végsõ határáról érkeztek, hogyan tudták ilyen rövid idõ alatt legyõzni ezt a hatalmas távolságot, hogy Jeruzsálembe megérkezhessenek? REMIGIUS. Néhányan azt szokták mondani, hogy az a fiú, aki akkor született meg, ilyen rövid idõ alatt is képes volt õket a föld végsõ határáról is magához vonzani. GLOSSA.
	Nem kell azon csodálkozni, hogy 13 nap alatt Jeruzsálembe érkeztek, hiszen arab lovaik és tevéik voltak, amelyekrõl tudjuk, hogy nagyon gyorsak. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Vagy két évvel Krisztus születése elõtt indultak el és elõttük haladt a csillag, és sem az étel, sem az ital nem fogyott ki tarsolyukból. REMIGIUS. Vagy ha Balaam utódai voltak, akkor ezek a királyok közel laktak az ígéret földjéhez, akkor ezért tudtak olyan rövid idõ alatt Jeruzsálembe jönni. De akkor azt a kérdést kell feltennünk, miért mondja róluk az evangélista azt, hogy keletrõl érkeztek? Ez azért van, mert arról a területrõl jöttek, amely Judea keleti részén van. Nagyon helyesen mondják azt, hogy Keletrõl jöttek, mivel mindannyian, akik az Úrhoz jöttek, tõle és általa jöttek, õ ugyanis az eredõ, mint ahogyan azt a következõkben is olvashatjuk: "íme a férfi eredet a neve" (Zak 6,12). CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Vagy keletrõl jöttek, ahonnan a nap is kel, innen származik a hit is, mivel a hit a lélek fénye. Tehát keletrõl jöttek, de Jeruzsálembe érkeztek. REMIGIUS. Noha az Úr nem ott született, mert bár felismerték az Úr születésének idejét, a helyét azonban még nem ismerték. Jeruzsálem ugyanis királyi város, és azt gondolták, hogy ilyen gyermeknek csak királyi városban illik születni. Vagy azért jöttek ide, hogy beteljesedjék az Írás: "Sionból származik a törvény, az Úr igéje pedig Jeruzsálembõl!" (Iz 2,3). Mivel elõször itt adtak hírt Krisztusról, vagy azért, hogy a mágusok igyekezete megszégyenítse a zsidók tunyaságát. Megérkeztek tehát Jeruzsálembe, mondván: "hol van a zsidók ma született királya?" AUGUSTINUS In serm 2 de Epiph. Mivelhogy sok zsidó király született és halt meg már korábban, vajon közülük kerestek valakit a mágusok, hogy dicsérjék? Nem, mivel senkirõl sem tanulták azt, hogy a mennyekrõl beszélt volna. De ez a zsidó király nem olyan, mint akik ama vidéken elõfordultak, így a mágusok úgy vélték, hogy neki mint távoli idegen föld szülöttjének kijár a megkülönböztetett tisztelet. (Ed serm.7) De tudták, hogy az született meg, akit minden kétség nélkül imádva, elnyerik az üdvösséget, ami Istennél van. Nem is olyan korú, akinek az emberi hízelgés szolgálna, mivel tagjait nem borítja bíbor, fejét nem ékesíti diadém, sem a szolgálók serege, sem hadseregnek rémísztõ ereje, sem dicsõ csatáinak  híre nem vonzotta ezeket a férfiakat hozzá, a föld végsõ határáról, ekkora alázattal. Kisfiú feküdt a jászolban, csöppnyi testtel, megalázó szegénységben. De a kisfiúban nagyság rejtõzött, amirõl a pogányok zsengéjének nagyjai, nem földi hiradásból, hanem égi üzenetbõl értesültek, ahogyan azt olvashatjuk: "Láttuk az õ csillagát napkeleten." Köszöntik és kérdezik, hisznek és keresnek, olyanok mint akik a hit útján járnak és látására vágynak. 	CHRYSOSTOMUS In Matth. (hom. 6). Tudjuk azonban, hogy a priscillianus eretnekek, úgy gondolják, hogy mindenegyes ember meghatározott csillagzat alatt születik, ezt használják föl tévelygésük megtámogatására, mivel új csillag tõnt föl az égen, amikor testet öltött az Úr és úgy gondolják, hogy az õ sorsát a csillag feltõnésébõl lehet kiolvasni. AUGUSTINUS Contra Faustum. (2,1.). Ez a csillag Faustus szerint, a Genezis történetét erõsíti meg, hogy ez inkább vonatkoztatható a Genezisre mint az Evangéliumra. GREGORIUS In Evang. (hom. 10). De távol legyen a hívek szíveitõl, hogy valamilyen végzetrõl beszéljenek. AUGUSTINUS De civ. Dei (5,1). Mert az emberek amikor a végzetrõl hallanak, mást nem is értenek rajta mint a csillagállás erejét, és azt, hogy milyen az aki születik vagy fogantatik és hogy mikor, születését ugyanis néhányan függetlenítik Isten akaratától. Hessentsük el ezt a gondolatot mindenki fülétõl, aki egyáltalán Isten hívének akar látszani. Mások pedig úgy gondolják, hogy a csillagok eme hatalmukat az Isten teljhatalmából merítik, így ezek méltántalanságot követnek el az éggel szemben, mert ezzel azt is állítják, hogy a legragyogóbb székhelyeken határozzák el a gaztettek elkövetését is. Még ha földi városban határoztak volna el efféle dolgokat, akkor emberi rendeléssel kellene azokat elpusztítani. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Ha pedig valaki házasságtörõvé vagy gyilkossá válna a csillagok miatt, akkor igen nagy méltánytalanságot követnének el a csillagok, de még nagyobbat az, aki a csillagokat alkotta. Ha ugyanis az Isten az eljövendõ dolgok tudója, a csillagokon keresztül jogtalanságot mõvel, ha ezt tenné a csillagokkal, akkor õ nem lenne jó, ha pedig tenné velük, vagy nem lenne képes erre, akkor tehetetlen. Ha ugyanis a csillagoktól függene az, hogy rosszak legyünk, vagy jók, akkor a jótetteink egyáltalán nem lennének dicséretesek, és nem lennénk felelõsek a rosszaságunkért, s mivel a döntés szabadsága nem függ akarattól, miért vállaljam a gazságomért a büntetést, ha az nem az akartom, hanem a csillagok szükségszerõsége miatt követt be. Azonban Isten törvényei, hogy az emberek ne vétkezzenek és azon a buzdításai, hogy cselekedjék a jót, leromolják ezt az ostobaságot. Ugyanis ki parancsolná meg, hogy valaki ne tegyen jót, vagy ne tegyen rosszat, ha az másként nem tudna cselekedni, vagy erre képtelen lenne? GREGORIOS NYSSENOS Philos. (6,1). A végzetre hivatkozók szónoklatai is ostobák, mert Isten szeretetteljes gondviselését számõzik, ezekben az ember is csupán az égi körforgás rendszereként fedezhetõ fel. Mert azt mondják hogy, ez indítja cselekvésre nemcsak a test részeit, hanem a lélek gondolatait is, és akik ezt általánosan kiterjesztik  mindarra ami bennünk van, azok lerombolják természetünk összetartó erejét, mi más ez mint mindennek a felforgatása. Egyébként is hova tõnik akkor a szabad akarat? Tudniillik ami benünk van annak szabadnak kell lennie.
	AUGUSTINUS  De civ. Dei (5,6). Tulajdonképpen nem teljes egészében ostobaság azt állítani, hogy a csillagoknak bizonyos hatása van a testi vátozásokra, miként a Nap állásától függõen váltakoznak az évszakok és a Hold növekedésével és csökkenésével gyarapodik és csökken néhány dolog, miként a kagylók és az óceán csodalálatraméltó mozgása. Azonban a lélek akaratát nem vethetjük alá a csillagoknak. (et cap. 1.) Ha valaki azt mondaná, hogy a csillagok inkább jelzik mint irányítják a sorsot, hogyan lehetséges az, hogy vannak dolgok, amelyeket sohasem tudnak elmondani. Miért van az ikrek életében, tetteiben, eseményeiben, foglalkozásukban, mozgásukban, erkölcseikben és a többi emberi életre vonatkozó dologban és még a halálban is az, hogy általában az idegenek sokkal hasonlóbbak, mint maguk az ikerek, akik csak nagyon kis idõkülönbséggel születnek és egyazon pillanatban fogannak, mivel hogy egyetlen aktussal nemzik õket. (et. cap. 2.) Bár az ikrek születési idõpontja között oly kicsi idõkülönbség van, mégis nagyon nagy különbség fedezhetõ fel az ikrek szándékaiban tetteiben, erkölcseiben, szokásaiban. (et cap. 7.) Olyanok is akadnak, akik a végzet elnevezés alatt nem a csillagok együttállását, hanem az okok láncolatát értik, és ezt tulajdonítják a mindenható Isten akaratának és hatalmának. Tehát, ha valaki az emberi dolgokat a sorsnak tulajdonítja úgy, hogy az Isten hatalmát és akaratát nevezi sorsnak, tartsa meg azt a véleményét, de változtassa meg az elnevezést, mivel a közvéleményben a végzet alatt a csillagok állását szokás érteni. (et cap. 9.). Ezért nem használjuk az isteni akaratra a végzet elnevezést, hacsak nem arra gondolunk, hogy a végzet, vagyis a Fátum a fando-ból, azaz a mondásból számazik. Ez áll ugyanis az Írásban: "Egyszer szólt az Úr és én kétszer hallottam!" (Zsolt 61,12). Ezért nem szükséges túlságosan sokat törõdni a szóhasználatbeli különbségekkel, fõleg azon vitatkozni. AUGUSTINUS Contra Faustum (2,5). Ha pedig a csillagok által meghatározott végzet érvényessége alá egyetlen ember születését sem helyezhetjük, hogy megszabadítsuk az akarat szabadságát a szükségszerõség kötöttségétõl, mennyivel kevésbé hihetjük azt, hogy annak a születését határozták meg a csillagok, aki teremtõje és örök Ura a világmindenségnek. Következésképpen, az a csillag, amelyet a mágusok láttak Jézus megszületésekor, nem egy törvény betöltése miatt uralkodott, hanem tanúbizonyságul szolgált. Ez nem azon csillagok közül való volt, melyek a teremtés kezdetétõl fogva a Teremtõ által kijelölt utat követték, hanem csak most, a szûz szülésekor tõnt fel, hogy kötelességének megfelelõen a Krisztus után kérdezõ mágusokat figyelmeztesse és elõttük haladva vezesse õket addig a helyig, ahol az Isten Igéje, gyermekként tartózkodott. Néhány asztrológus a csillagzat alatt megszületõ emberek sorsát úgy értelmezte, hogy amikor egy ember megszületik, akkor valamelyik csillag elhagyja a pályáját, és az újszülötthöz csatlakozik, hogy azt vezesse. Véleményünk szerint az újszülött sorsa összekapcsolható a csillagok rendjével, a csillagok rendje viszont nem alkalmazkodik az ember születésnapjához. Ha ez a bizonyos csillag azok közül való lett volna, amelyek az égen járják útjukat, hogyan lett volna képes meghatározni Krisztus tevékenységét az a csillag, amelynek Krisztus születésekor kellett elhagynia a helyét. Ha pedig olyan csillag keletkezett, amely korábban nem volt, azért hogy Krisztus megjelenését bemutassa, nem azért született Krisztus, mert az a csillag feltõnt, hanem azért tõnt fel a csillag, mert Krisztus megszületett. Tehát azt kell mondanunk, nem a csillag  határozta meg Krisztus sorsát, hanem a Krisztus határozta meg a csillagok sorsát.
 	CHRYSOSTOMUS Super Matth. (hom. 6). Az pedig nem az asztrológia dolga, hogy ismerje azokat, akik megszületnek, hanem csak a születés idõpontjából tud jósolni a jövõrõl, a mágusok azonban nem Krisztus születésének idõpontját ismerték, hogy ennek alapján jósoljanak a csillagok mozgásából, hanem ellenkezõleg. Ugyanis azt mondják: "Láttuk csillagát!" GLOSSA. azaz az övét, mivel ezt teremtette, hogy jövetelét megmutassa.
	AUGUSTINUS in Serm. 2 (de Epiph.) A pásztoroknak az angyalok, a mágusoknak a csillag jelezte Krisztust, mindkettõjüknek az ég nyelve beszélt, mivel a próféták már elmaradtak. Az eget az angyalok lakják és a csillagok ékesítik, mindkét esetben tehát az ég hirdette ki Isten dicsõségét. GREGORIUS in Evang (hom. 10). Az értelmes zsidóknak mint az értelemre hatni képes angyali lény kellett, hogy megjósolja Krisztust, a pogányok ugyanis, akik nem jutottak el az értelem használatára, azok számára nem szavakat küldött, hanem jeleket. A zsidóknak mivel hívõk voltak próféciát adott, a pogányoknak mivel hitetlenek voltak jeleket adott. Ezeknek a pogányoknak prédikáltak a felnõtt Krisztusról az apostolok, amikor viszont még gyermek volt, és még nem beszélt emberi nyelven, akkor csillag hirdette az eljövetelét. Mivel az ésszerõség azt követelte, hogy amikor az Úr már nem volt képes beszélni, akkor beszélõ igehirdetõk hirdessék nekünk, amikor még nem tudott beszélni, akkor pedig néma jelek szóljanak róla. LEO Papa in serm. 3. De Epiph. Krisztus ugyanis a népek várakozása, velük kapcsolatban egykoron a boldog Ábrahámnak számtalan utódot igért az Úr, nem a teste magvából, hanem a hit termékeny erejébõl. Ezért van az égen a csillagok sokasága, hogy ne földi, hanem égi utódot reméljenek minden nemzet atyjától. Hogy elhigyjék a megigért jövendõt, az utódokat kijelölték a csillagokban, és azok az újszülött születésekor keletkeztek, hogy akirõl az ég tanúskodott, annak nyújtson segítséget az ég. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 6). Nyilvánvaló, hogy ez nem egy égi csillag volt; hiszen egyetlen más csillag sem haladt azon az úton, és keletrõl délre tartott. Ilyen irányba esik Palesztina Perzsiától. A másik, hogy olyan idõbõl vesszük ezt, amikor feltõnt, ugyanis nem csak éjszaka látszott, hanem napközben is, amely sem a csillagnak sem a Holdnak nem tulajdonsága. Harmadszor beszélnünk kell arról a tulajdonságáról is, hogy feltõnt, majd pedig eltõnt. Ugyanis amikor Jeruzsálembe értek eltõnt, majd pedig elhagyván Heródest, feltõnt ismét. Nem volt meghatározott útvonala, hanem, amikor menni kellett a mágusoknak, akkor ment, amikor meg kellett állni; akkor megállt úgy mint a felhõoszlop a pusztában. Negyedszer, mivel nem a felkelésével jelezte a szûz szülését, hanem lenyugvásával tette ezt; ez nem jellemzõ a csillagok mozgására, hanem bizonyos értelmi képességnek tõnik, amibõl az látszik, hogy ez a csillag egy láthatatlan értelmet hordott, amely csillag formájában tõnt fel. REMIGIUS. Néhányan azt állítják, hogy ez a csillag a Szentlélek volt, aki mikor az Úr megkeresztelkedett, galamb képében jelent meg, most pedig csillagként jelent meg a mágusoknak. Mások azt állítják, hogy angyal volt, aki mihelyt megjelent a pásztoroknak, megjelent a mágusoknak is. GLOSSA. (ordin. super Vidimus stellam eius) Ezután az következik, "keletrõl". Az, hogy ez a csillag keleten kelt-e föl, vagy maguk az ott élõ mágusok látták-e születését, az bizonytalan. De születhetett ez keleten, és elvezethette õket Jeruzsálembe. AUGUSTINUS in serm de Epiph. Te azt fogod mondani, hogy kitõl hallották, hogy ilyen csillag fogja Krisztus születését jelezni?
	Bizonnyal angyalok figyelmeztettek erre. Erre te azt kérded, jó angyalok, vagy rossz angyalok? Azt ugyanis még a démonok is elismerték, hogy Krisztus az Isten fia. De miért nem a jó angyaloktól hallották, hiszen Krisztus imádása az üdvösségükre szolgált, és nem esett ítélet alá. Mondhatták tehát nekik az angyalok ezt. A csillag, amelyet láttok az Krisztus, menjetek és imádjátok õt, ahol megszületett és akkor ítéljétek meg, milyennek és mekkorának született. LEO Papa in Serm.4. de Epiph. Vagy a csillag látványán kívül, amit szemeikkel láttak, az igazság ragyogó fénye hatolt a szívükbe, és ez eredményezte a hit megvilágosodását. AUGUSTINUS De qaest nov. et vet.t estam. (Qu. 63). Vagy úgy értelmezték, hogy a zsidók királya született meg, mivel a földi királyok születését csillag szokta jelezni. Ezek a káld mágusok nem rosszindulattal szemlélték a csillagokat, hanem érdeklõdve figyelték a természetet. Mint ahogyan ezt  megérthetjük Balaam hagyományából is, aki a következõt mondta: "Csillag születik Jákobtól" (Szám 24,17). Ezért amikor fölfedezték a természet rendjén kívüli csillagot, ezt úgy értelmezték, mintha Bálaam az eljövendõ zsidók királyáról prófétált volna. LEO PAPA In serm 4. De Epiph. És megértésük elegendõ volt arra, hogy testi szemükkel ne keressék azt, amelyet értelmük teljességgel megragadott; de tudásszomjuk alapossága, amely a gyermek megszemlélésére ösztönözte õket. Ez még a kortársaknak is szolgálatot tett, miképpen mindannyiunk számára hasznos az is, hogy az Úr feltámadása után  sebeinek nyomait Tamás apostol érintette kezeivel. Ugyanígy válik hasznossá az is, hogy gyermekségét a mágusok látogatása igazolta. Azt mondták, hogy eljöttünk, hogy imádjuk õt. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2)  Vajon nem tudták, hogy Jeruzsálemben Heródes uralkodott, vagy talán azt sem tudták, hogy aki a király életében egy másik királyt tisztel meg vagy jelent, vagy imád az vért kíván? De amikor a jövendõ királyra gondoltak, akkor nem féltek a jelenlévõtõl. Még nem is látták Krisztust és máris készek voltak érte meghalni. Boldogok a mágusok, akik egy nagyon kegyetlen király színe elõtt, mielõtt Krisztust megismerhették volna Krisztus hitvallóivá váltak.

2.

	Hallván ezt Heródes Király, zavarba jött és vele együtt egész Jeruzsálem, és összehívott minden fõpapot és a nép írástudóit, hogy megtudja, hol kell Krisztusnak születni. Azok azt mondták neki, hogy a judeai Betlehemben, mert azt mondja róla a próféta: "Te Betlehem Júda földje, nem vagy a legkisebb Júda fejedelmei között, mert belõled származik a vezér, aki népemet Izraelt kormányozza."

	AUGUSTINUS in serm. de Epiph. Amennyire a mágusok sóvárogtak a Megváltó látására, éppúgy félt tõle Heródes. Ezért olvashatjuk ezt, "hallván ezt Heródes király, zavarba jött". GLOSSA. Királynak nevezi õt, hogy kettõjük összevetésébõl kitõnjék a kérdezõ Heródes idegensége. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Azért jött zavarba hallván, hogy a zsidók nemzetségébõl megszületett a zsidók királya mivel Idumeus volt, nehogy ha visszatér a hatalom a zsidókhoz, õt elõzzék, mert akkor félõ, hogy a családja elesett volna a hatalomtól. Minél nagyobb ugyanis a hatalom, annál nagyobb félelemnek van alávetve. Miként a fa felsõ ágai akkor is mozognak, ha csak gyengéd fuvallat mozgatja õket, hasonlóképen zavarja meg az elõkelõ embereket egy könnyed kis hír is. Az alacsonyabbak azonban olyanok mintha völgyben élnének, úgy veszi körül õket a nyugalom. AUGUSTINUS In serm. 2. de. Epiph. Hogyan fognak reszketni a gõgös, hatalmas királyok az ítélõszék elõtt, ha már egy gyermek is ilyen félelmet okoz nekik. Féljenek csak  õk attól, aki már az Atya jobbján ül, akitõl ez a király már akkor is félt, amikor õ még csak anyja emlõjén csüggött. PIO Papa In serm. 4. de Epiph. Mégis feleslegesen zavar téged Heródes a félelem. Nem fogadja el Krisztust, a Te országod, miként a világ Ura sem  elégszik meg a te hatalmad szõkösségével. Mindenütt uralkodik az, akit nem akartál, hogy Judeában uralkodjék. GLOSSA. Vagy nem is maga miatt, hanem a rómaiak haragja miatt félt; mert a rómaiak  úgy döntöttek, hogy az õ beleeggyezésük nélkül senki se lehessen király, vagy senkit se nevezzenek királynak, vagy Istennek. GREGORIUS in Evang. (hom. 10). Miután azonban megszületett az ég királya, zavarba jött a föld királya, mivel összeomlik a földi magassága, ha megnyílik az ég magasztossága. LEO Papa in serm. 6. de Epiph. Heródes ugyanis az örödög személyét képviselte, akinek hangadója volt, miként most is az õ fáradhatatlan követõje. Gyötörte õt a pogány népek hívása és nap mint nap gyötrõdik a hatalma összeomlása miatt. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Mindkettõjüket a saját buzgósága zavarja, mert mindketten az utánuk következõtõl félnek. Heródes a földitõl, az ördög pedig az égi trónörököstõl. Íme még a zsidó nép is zavarba jön, pedig nekik inkább kellett volna örvendezni Krisztus eljövetele miatt, mivel úgy mondták, hogy a zsidók királya született meg. Amiatt is zavarba jöttek, mivel a gonoszok nem örülhettek a törvényes hatalom eljövetelének. Avagy attól féltek, hogy õ megharagudván a zsidó születésõ királyra, az õ népét gyötörni kezdi, ezért írja azt: "hogy egész Jeruzsálem vele együtt" (ui. zavarba jött). GLOSSA. A nép szándéka szerint támogatta azt, akitõl félt, ugyanis a nép mindig a kelleténél jobban támogatja azokat, akik kegyetlenül uralkodnak fölötte.
	 Következik az, hogy "összegyõjtötte a papi fejedelmeket és a nép írástudóit." Figyeljük meg itt a puhatolóldzás alaposságát. Ha megtalálja, akkor ugyanis megteheti, hogy késõbb olyannak mutatkozzék, amilyennek akar, ha pedig nem, akkor a Rómaiaknál lesz bevádolva. REMIGIUS. Az írástudókat nem csupán írnoki feladataik miatt nevezték el, hanem mert õk értelmezték az Írást, tehát mesterei voltak a törvénynek.
	Ezután következik: "megtudakolta tõlük, hogy Krisztusnak hol kell születni". Itt arra kell odafigyelnünk, hogy nem azt kérdezte, hol született Krisztus, hanem azt, hol kell születnie. Ravaszul kérdezte õket azért, hogy megtudja, vajon örvendeznek-e már a megszületett királynak? Krisztusnak hívta, mivel tudta, hogy a zsidók fölkent királya lesz. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Hogy miért kérdezte ezt Heródes, aki nem hitt az Írásnak, vagy ha hitt az Írásnak, akkor hogyan gondolhatta, hogy megölheti azt, akirõl azt jövendölték, hogy király lesz. Az ördög ösztökélte õt, aki elhitte hogy a Szentírás az sohasem hazudik. Így van ez az összes bõnös esetében, akik nem hagyatkozhatnak tökéletes hittel arra, amiben reménykednek, ti. a hit az igazság erénye, amely nem lehet homályos; a hitetlenség pedig a a gyõlölködésbõl származó elvakultság. Ha ugyanis tökéletesen hinnének, akkor úgy élnének, mintha rövid idõ múlva elhagynák ezt a világot, nem pedig úgy, mintha örökké itt szándékoznának maradni. Azután ez következik: "és azok azt mondták neki, hogy a judeai Betlehemben." LEO Papa in serm 1. de Epiph. A mágusok pedig emberi értelemben gondolták, hogy jelzést kaptak a király születésérõl, ezért gondolták azt, hogy királyi városban kell keresniük. De az, aki a szolga alakját vette magára, és nem azért jött, hogy ítéljen, hanem hogy õt ítéljék meg, Betlehemet születése helyéül, Jeruzsálemet pedig szenvedése helyéül választotta. THEODOROS in sem. Conc. Ephez. Ha ugyanis a legnagyobb várost, Rómát választotta volna ki, akkor azt gondolhatták volna, hogy a polgárok hatalma okozta a világ megváltozását; ha pedig a  császár fia lett volna, a hatalomnak tulajdonítottak volna hasznosságot. De mit csinált? A szegénységet és a szõkölködést választotta magának, hogy felismerjék azt, hogy az Istenség formálta át a mindenséget. Egy szegény anyát választott magának és még szegényebb hazát, pénz szõkében volt és ezt igen gyakran kinyilvánította. GREGORIUS in Evang. (hom. 8). Nagyon jól tette, hogy Betlehemben született meg, Betlehemet ugyanis fordíthatjuk a kenyér házaként, ugyanis õ maga mondta: "Én vagyok az élet kenyere, aki a mennybõl szállottam alá" (Jn 6,41). CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Bár el kellett volna takarniuk az Istentõl kijelölt király misztériumát, kiváltképp egy idegenszülött király színe elõtt, mégsem lettek prédikátorai az isteni mõnek, hanem árulói lettek misztériumaninak, és nemcsak hogy kinyilvánították a misztériumot, de még a prófétai példát is idézték, hozzáfõzve: "így iratott meg ez a próféták által", ti. Mikeás által: "És te Betlehem Juda földje!"(Mik 5,2). Ezt úgy értemezi, hogy akik ezt mondták, nem a szavakat, hanem értelmük igazságát tárták fel. HIERONYMUS De optima intermpretandi genere. A zsidókat mégis tudatlanságban lehet elmarasztalni, mivel a próféta azt mondta: "Te Betlehem Efrata", õk azonban azt mondták "Te Betlehem, Júda földje". CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). De, akik ezt a próféciát tönkretették, azok okot szolgáltattak kisgyermekek megölésére, ugyanis így szól az ìrás: "Belõled származik a király, aki legelteti népemet Izraelt, és az õ napjai örökké fognak tartani." Ha helyesen idézték volna a próféciát, Heródes elgondolkodhatott volna arról, hogy bizonyára nem földi kiályról van szó, akinek az uralkodásának napjai nem tarthatnak örökké és akkor nem lobbant volna ekkora haragra ellene. HIERONYMUS Super Matth. (c. 2), Et Super Micheam (c. 5). A prófécia értelme a következõ: "Te, efrata Betlehemje" (amit azért mondanak, mert van egy másik Betlehem is Galgalis mellett), jóllehet kicsiny falu vagy, Júdea ezernyi városa között, mégis belõled születik Krisztus, aki Izrael Ura lesz, aki test szerint Dávid családjából származik, mégis az  idõ elõtt tõlem született és ezért születése kezdettõl és öröktõl való, mivel: "Kezdetben vala az Ige és az Ige Istennél vala". (Jn 1,1). De ezt az utóbbit mint mondtuk, a zsidók elhallgatták; más helyeket pedig megváltoztatták, részben a tudatlanságuk miatt, részbem a jobb megértés miatt, hogy a Heródes-féle idegenek is megértsék a próféciát. Ezért az Efrata helyett, amit a próféta mondott, ami a helységnek régi neve volt és valószínõ, hogy ezt a nevet nem ismerte Heródes, arra azt mondták, hogy Júda földje. Ahelyett pedig, amit a próféta mondott, hogy a legkisebb Juda helységei közül, meg akarván mutatni a hely kicsinységét lakossására nézve, azt mondták, hogy "nem vagy a legkisebb Júda fejedelmi városai között", a méltóság nagyságát akarván ezzel megmutatni. Azt a méltóságot, amely a születendõ fejedelemé, mintha ezt mondaná, hogy elõkelõ azon városok között, akikbõl a vezérek származtak. Remigius. Vagy az lenne az értelme, hogy kisebbnek tõnsz a fejedelmi városok közül, mégsem vagy a legkisebb, "mivel belõled származik a vezér, aki kormányozni fogja népemet, Izraelt". Ez a vezér pedig maga Krisztus, aki irányítja és kormányozza a hívõ népet. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 7.,prope princ.) Figyeljünk oda a próféta biztos állítására! Nem azt mondta, hogy Betlehembõl lesz, hanem azt mondta, hogy Betlehembõl származik, rámutatva, hogy itt csupán  megszületni fog.
	Mi értelme van annak, mint ahogyan azt néhányan állítják, hogy ezek a szavak Zorobábelre vonatkoznak? Ugyanis õ nem a század elején született, és nem Betlehembõl származott, sem nem Judeából, hanem Babiloniában született meg. Ezt az is cáfolja, amit az Írás mond: "nem vagy a legkisebb, mert belõled fog származni a vezér". Ugyanis senki más nem tette olyan híressé azt a falut, ahol született; mint éppen Krisztus. Születése után a föld végsõ határáról is gyakran jöttek, hogy ezt az istálót megtekintsék. Nem azt mondta, hogy belõled számrazik az Isten fia, hanem azt, hogy a vezér, aki kormányozza az én népemet. Kezdetben szükséges volt finoman fogalmazni, hogy ne botránkoztassanak. Inkább azokról a dolgokról kellett beszélni, melyek az emberiség üdvözülésére vonatkoznak, hogy ismertté váljanak. Misztikusan azonban azt mondja, aki kormányozza népemet Izraelt. Izraelnek azokat nevezi, akik a zsidók közül hittek. Ha viszont Krisztus irányította mindegyiküket, akkor ez vád ellenük. Viszont hallgat a pogányokról, hogy ne botránkoztassa meg a zsidókat. Figyeljünk oda a finom megkülönböztetésekre! A zsidók és a mágusok tanították egymást. A zsidók a mágusoktól hallották, hogy Krisztust csillag hirdette Keleten, a mágusok pedig a zsidóktól hallottak arról, hogy a próféták már régtõl hirdették õt. Megerõsödvén ettõl a kettõs tanúságtételtõl lángolóbb hittel várják azt, akit a csillag és a prófécia tekintélye tett nyilvánvalóvá. AUGUSTINUS in serm. Epiph. (circa medium). A csillag azonban, ami elvezette a mágusokat arra a helyre, ahol a szûz anyával együtt meglátták a gyermek Jézust, elvezette  õket ahhoz a városhoz ahol eltõnt, és egészen addig nem látták viszont, míg maguk a zsidók nem mondták arról a városról, ahol Krisztus született, hogy Betlehemben, Júda földjén. Noé bárkájának építõihez váltak hasonlóvá, amikor másoknak használtak azzal, hogy megmeneküljenek, õk maguk azonban odavesztek a vízözönben. Hasonlók azokhoz, akik mérföldkövekkel jelölik meg az utat, azonban sohasem járnak rajta, a keresõk hallották és elmentek, a tudósok hirdették de ott maradtak. Hasonlóképpen viselkednek velünk szemben most is a zsidók; néhány pogány ugyanis mikor eléjük tárjuk a Szentírás ékes tanúságát, hogy megtudják, Krisztusról már korábban is prófétáltak, akkor arra gyanakszanak, hogy mindezeket a keresztények találták ki, és a zsidók írásainak akarnak hinni, azután mint egykor a mágusok, elküldik a zsidókat, hogy olvasgassanak csak szorgalmasan, õk maguk azonban hívõ módon imádkozni térnek.

3.

	Ekkor Heródes titokban hívatta a mágusokat, alaposan kikérdezte õket, a csillag megjelenésének ideje felõl és elküldte õket Betlehemben és ezt mondotta: Menjetek és kérdezõsködjetek a gyermek felõl és amikor megtaláljátok, jelentsétek nekem, hogy én is elmenjek és imádjam õt. Miután meghallgatták a királyt eltávoztak.
	CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Miután Heródes a kétszeres megerõsítéssel hihetõvé tett választ meghallotta, amit elõször a papok mondtak neki, majd azt a prófétai példázat is igazolta, mégsem hajlott a születendõ király imádására, hanem inkább hajlott a gonoszságra, hogy ravaszsággal ölje meg õt. Azt is látta, hogy a mágusokat sem hízelgéssel, sem arannyal nem képes magához édesgetni, sem fenyegetéssel elrémíszteni, vagy arannyal megvesztegetni, hogy értsenek eggyet az eljövendõ király megölésével, ezért kigondolta, hogy rászedi õket; "ezután titokban hívatta a mágusokat". Titokban hívatta õket, hogy a zsidók ne láthassák, kiket tart gyanúsnak, nehogy mivel a népükbõl való királyt szeretik jobban, elárulják tervét.
	Alaposan kikérdezte õket a csillag megjelenésének ideje felõl. REMIGIUS. Azért csinálta ezt alaposan, mivel ravasz volt és attól félt, hogy nem jönnek vissza hozzá, és meg akarta tudni, hogy mit tegyen a gyerek megölésének érdekében. AUGUSTINUS in serm. 7. Epiph. Körülbelül két éve tõnt fel a csillag és ezt meg is csodálták, nem tudván mi az. De akkor megértették, hogy kit jelez nekik a csillag, amit már látnak és mikor születik az, akit a csillag jelöl. De miután Krisztus születését megtudták a mágusok, eljöttek keletrõl és a 13. napon imádták õt, mert azt is tudták róla, hogy néhány nappal korábban született. CHRYSOSTOMUS In Matth. (hom. 7). Vagy másként, nem sokkal korábban tõnt fel a csillag, mivel a mágusok sok idõt töltöttek útközben, hogy rögtön Krisztus mellett lehessenek amikor megszületik, a pólyában imádhassák õt és az még csodálatosabbnak tõnjék fel. Mások viszont úgy gondolják, hogy csak Krisztus születésének napján tõnt fel a csillag, aztán hivatását betöltvén, bár  új csillag volt, mégis eltõnt. Fulgentius ugyanis azt mondja (in hom. de Epiph.): a Fiú ugyanis létrehozott egy új csillagot.
	Heródes megtudván a születési helyet, és az idõt, nagyon vágyott rá, hogy megismerje a Fiút személyesen is; ezért mondja: menjetek és kérdezõködjetek alaposan a gyermekrõl. Azt parancsolta nekik, amit egyébként parancs nélkül is megtettek volna. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 7). Nem azt mondta: kérdezõsködjetek a királyról, hanem azt: kérdezõködjetek a fiúról. Irigyelte tõle ugyanis a méltóság megnevezését. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Azért, hogy erre õket rávegye, azt igérte, hogy imádni fogja, ezáltal élesítette kardját, és szívének gonoszságát az alázatosság színébe öltöztette. Minden gonosznak ez a szokása, hogy amikor valakit titokban súlyosabban szándékoznak megsebezni, alázatosságot és barátságot színlelnek elõtte. Ezért mondja, hogy amikor megtaláljátok, jelentsétek nekem, hogy én is elmenjek és imádjam õt. GREGORIUS in Evang. (hom. 10). Azt színlelete, hogy imádni fogja, hogy megölethesse, ha megtudja õt találni. Ebbõl pedig az következik, hogy miután meghallgatták a királyt eltávoztak. REMIGIUS. Meghallgatták a mágusok Heródest, hogy keressék az Urat, de nem azért, hogy visszatérjenek hozzá. Jó hallgatóságra utal az, akik a gonosz prédikátoroktól a jó dolgokat meghallgatják, de a prédikátort rossz cselekedeteiben nem utánozzák.

4.

	És íme a csillag amelyet napkeleten láttak, elõttük járt, míg végre meg nem állt a hely fölött, ahol a gyerek volt.

	CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Ez a szentírási hely mutatja meg, hogy midõn a csillag elvezette a mágusokat Jeruzsálem közelébe, ott elrejtõzött elõlük, hogy a csillagtól elhagyatva kérdezõsködjenek Krisztusról és tanúbizonyságot tegyenek róla, két okból is. Ellõször a zsidók megzavarása miatt, mert a csillag látványa csak a pogányokat erõsítette meg abban, hogy Krisztust más vidékeken keressék. A zsidók, akik Krisztusról gyerekkoruktól fogva olvasták a próféciákat, mégsem fogadták el, hogy az õ országukban fog megszületni; s végül, mivel a papok megkérdezték tõlük, hol születik Krisztus, így elõitéletük ellenére is azt válaszolták, hogy Betlehemben. A mágusok, akik a Krisztusról szóló hírt Heródessel közölték, õk maguk mégsem tudtak róla; azért teszi hozzá a kérdés és válasz elhangzása után a Szentírás, és ime a csillag, amit Keleten láttak elõttük haladt, hogy szemelõtt tartva a csillagnak kijáró engedelmességet, felismerjék a királyi méltóságot. AUGUSTINUS in serm. Epiph. És hogy teljes mértékben engedelmeskedjék Krisztusnak, úgy irányította mozgását, hogy a mágusokat a gyermekhez vezesse. Szolgálatot tett és nem parancsot teljesített, a könyörgõknek utat nyitott és bevilágította a vendégszeretõ helyet fényével, majd pedig eltõnt. Ezután pedig az következik: "míg végre meg nem állt a hely fölött, ahol a gyermek volt." CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Miért csodálkozunk azon, hogy az igazság születendõ napját egy csillag szolgálta? Megállt ugyanis a gyermek felett, mintha azt mondaná, itt van, és amit beszéddel nem tudott megmutatni, azt a mozdulatlansággal árulta el. GLOSSA. Nyilvánvaló ebbõl, hogy a csillag a levegõben volt, közel ahhoz a házhoz, ahol a gyemek tartózkodott, másként képtelen lett volna pontosan megmutatni a házat. AMBROSIUS Super Luc. (1. 2, c. ult.) A csillag az út, és az út Krisztus, mivel a megtestesülés misztériuma szerint, Krisztus a csillag. õ a ragyogó hajnalcsillag, ezért nem látszik onnan, ahol Heródes van; ahol azonban Krisztus is ott, van ismét föltõnik és megmutatja az utat. REMIGIUS. A csillag jelképezi az Isten kegyelmét, Heródes pedig az ördögöt. Aki pedig bõnével a gonosznak szolgál, azonnal elveszíti a kegyelmet, és amikor a bõnbánat által feloldozást nyer, újra visszakapja a kegyelmet, amelyet nem veszít el egészen addig, amíg el nem jut a gyermek házához, vagyis az Egyházhoz.
	GLOSSA (ordin.). Vagy a csillag a hit fénye, amely elvezeti õket a ház közelébe, ezt veszítették el a mágusok, amikor kitérõt tettek a zsidók felé, mivel rossztól kértek tanácsot és elveszítették az igazi világosságot.

5.

	Amint meglátták a csillagot, nagy örömmel örvendeztek, belépvén a házba megtalálták a gyermeket anyjával Máriával, letérdeltek és imádták õt, elõvették kincseiket, és odaadták neki aranyat tömjént és mirhát.

	GLOSSA. Miután beszélt a csillag iránti engedelmességrõl, az evangélista hozzáfõzi a mágusok örömét is, látván a csillagot, nagy örömmel örvendeztek. REMIGIUS. Tudnunk kell, hogy az evangélista nem tartotta elegendõnek azt, hogy örvendeztek, hanem hozzátette, hogy nagy örömmel örvendeztek. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Azért örvendeztek, mert reményükben nem csalatkoztak, hanem inkább megerõsödtek benne, hogy ennek a nagy útnak a fáradtságát nem ok nélkül vállalták fel. GLOSSA. Örömmel örvendezik, aki Istennek örül, mivel ez az igazi öröm. Ehhez is ezt tette hozzá, hogy nagy örömmel, mivel nagy dolog miatt örvendeztek. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). A csillag misztériuma értette ugyanis meg velük, hogy az akkor született király méltósága a világ összes uralkodói méltóságát felülmúlta. Még azt is hozzáteszi, hogy nagyon. REMIGIUS. Azt is meg akarta mutatni, hogy az emberek az elveszett dolgoknak jobban örülnek, mint annak aminek mindig birtokában vannak. Ezután következik, hogy bemenvén a házba rátaláltak. LEO Papa in Serm.4.de Epiph. A gyermek kicsiny volt és külsõ segítségre szorult, nem tudott beszélni és semmiben sem különbözött egy átlagos emberi gyerektõl, mert ahogyan hitelesek azok a tanúságtételek, melyek benne a láthatatlan Isten méltóságának megjelenését bizonyítják, éppen úgy biztosnak kellett lenni annak is, hogy Isten Fiának örökkévaló lényege valóságos emberi természetet vett fel.
	"Máriával az õ anyjával együtt." CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Koronát nem viselt a fején, arany ágyban sem feküdt, ruhája is alig volt, és az sem teste diszéül szolgált, hanem hogy elfedje mezítelenségét, mindez olyan volt, amit egy úton lévõ ács feleségétõl elvárhatunk. Hogyha a mágusok földi királyt keresvén érkeztek volna, akkor inkább alaposan összezavarodtak, mintsem hogy örüljenek, hiszen úgy érezték volna, hogy ok nélkül tették meg eme hosszú utat. De mivel égi királyt kerestek és jóllehet semmi királyi dolgot nem láttak, mégis megelégedtek csupán a csillag tanúbizonyságával. Szemüket örömmel fordították a jelentéktelen gyermekre, hiszen szellemük az õ szemükön keresztül rémísztõnek mutatta a gyermeket, azért imádták õt térdrerogyva, az embert látták és felismerték benne az Istent. RABANUS Az Isten úgy rendelkezett, hogy József távol legyen, hogy a pogányoknak rosszindulatú gyanúsítgatásra ne adassék alkalom. GLOSSA. A mágusok saját népük szokásait követték az ajándékok felajánlásában, az arabok ugyanis bõvelkednek az aranyban, a tömjénben és a különféle fõszerekben; ajándékaikkal mégis valamilyen misztériumra akartak rámutatni. Ezért következik az, hogy "megnyitván kincses ládáikat ajándékokat vettek elõ, aranyat, tömjént és mirhát." GREGORIUS In Evang (hom. 10). Az arany illik a királyhoz, a tömjén jelzi az Isten szentségét, a mirhával szokták megkenni a halottak testét.
	AUGUSTINUS in serm de Epiph. A nagy királynak adták tehát az aranyat, a tömjént az Istennek hozták, a mirhát pedig a mindannyiunk lelki üdvéért halni készülõnek nyújtották át. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Mindezeket, jóllehet akkor még nem értették, mégis valamilyen misztériumot követve cselekedtek így. Hogy mit jelent az õ ajándékuk, abban nincs ellentmondás: hiszen a mindeneket elrendezõ kegyelem indította õket arra, hogy ezeket véghezvigyék. REMIGIUS. Tudnunk kell azt, hogy nem egy-egy ajándékot, hanem mindannyian három ajándékot hoztak, és mindegyikük a saját ajándékaival hirdette a királyról, hogy õ Isten és ember. CHRYSOSTOMUS Super Matth. ( hom. 7). Piruljon el tehát Marcion és a szamoszatai Pál, akik látni sem akarták azt, amit a mágusok, az egyház õsei láttak, akik a testben megszületõ Istent imádták. Minthogy valódi testben van, azt bizonyítják a rongy és az istáló, mivel azonban nem mint tisztán embert imádták, hanem mint az Istent, ezt mutatták meg az ajándékaik, melyeket méltóképpen ajánlottak fel nekik. A zsidók is összezavarodtak, látván, hogy megelõzték õket a mágusok és aztán már nem is akartak eléje járulni. GREGORIUS in Evang. (hom. 10). De értelmezhetjük ezt másképpen is. Ugyanis az arany a bölcsességet is jelentheti, Salamon tanúsága szerint, aki azt mondta: "A bölcs szájában található a kívánatos kincstár" (Bölcs 21,20). A tömjén, amelyet az Istennek gyújtanak meg, kifejezi az imádkozás erényét is: "Szálljon fel az én imádságom, mint a tömjén füst a Te színed elé" (Zsolt 140,2). A mirha pedig a test halálát jelzi. A király születésekor aranyat adunk, hogy színe elõtt ragyoghassunk a bölcsesség fényében; tömjént ajánlunk fel, hogy buzgó imánk az Istennek tetszen; mirhát ajánlunk fel, hogy testünk bõneit az önmegtagadás semmivé tegye. GLOSSA. (ordin.). A három férfi, aki ajándékokat ajánlott fel, a föld három részébõl érkezõ nemzeteket jelképezi. Kincsesládáikat megnyitván hitvallásukkal mutatják meg a szívükben lakozó hitet. Jól kioktatnak minket arra, hogy a lakóházban tartózkodva ne hozzuk nyilvánosságra dicsekvésünkel a jó lelkiismeret kincsestárát. Három ajándékot ajánlottak fel, ez a Szentháromság hite, megnyitván a Szentírás kincsestárát a történeti, a morális, és az allegórikus értelmet ajánlják fel; vagyis a logikát, a fizikát és az etikát.

6.

	De álmukban intést kaptak, hogy ne térjenek vissza Heródeshez, ezért más úton tértek vissza hazájukba.

	AUGUSTINUS in serm de Epiph. A félelemtõl kegyetlenné vált Heródes kíméletlen pusztítást tervezett. Hogyan is tudta volna elfogadni azt, aki azért jött, hogy a gaztetteit elpusztítsa? De hogy a mágusok kijátszák az õ cselét: álmukban intést kaptak. HIERONYMUS. Akik ugyanis az Úrnak ajándékokat hoztak, megkapták a pontos választ. A választ, amelyet a görög így mond: "krématiszthentész", nem az angyal hozta, hanem maga az Úr, hogy megvilágítsa József érdemeinek elsõbbségét. GLOSSA. Ez az intés magától az Úrtól származik, mivel senki más nem egyengethette volna a visszatérés útját, hanem csak az, aki azt mondja a Jn 24,6-ban: "Én vagyok az út". Mégsem a fiú beszélt hozzájuk, nehogy idõ elõtt kiderüljön Istensége valamint azért is, hogy igazi emberségét is megõrizze. Azt mondja ugyanis: intést kaptak, ahogy Mózes is hallgatva kiáltott fel, így a mágusok is kegyes érzelmektõl indíttatva kérdezték, hogy mit parancsol az isteni akarat. Azt mondta, hogy más úton tértek vissza hazájukba, mivel nem akartak belekeveredni a zsidók hitetlenségébe. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 8). Figyeljük csak meg a mágusok hitét! Nem káromkodtak magukban, mondván, hogyha valóban nagy ez a fiú itt, akkor miért kell nekünk menekülni, és miért van szükségünk arra, hogy titokban térjünk vissza hazánkba? Mert ez az igazi hit, ha a parancsnak nem keressük az okát, hanem az önmagában meggyõz bennünket. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Ha tehát a mágusok, Krisztust földi királyként keresték volna, megtalálván mellette maradtak volna; õk azonban imádván õt hazatértek. Mivel hazatértek, sokkal inkább istenfélõkké váltak, mint korábban, és sokakat meggyõztek a prédikációikkal. Végül is Tamás, amikor az õ tartományukba ment, akkor csatlakoztak hozzá, megkeresztelkedtek, prédikációja nyomán követõikké váltak. GREGORIUS In Evang (hom. 10). Valami nagy dolgot jeleznek a mágusok azzal, hogy más úton tértek vissza hazájukba. A mi hazánk ugyanis a Paradicsom, és Jézus megismerése után ugyanazon az úton visszatérni amelyen jöttünk, teljességgel tilos. Hazánkból gõgösségünkel, és engedetlenségünkkel, a világi dolgok követésével, a tiltott ételek kóstolgatásával tértünk el; de sírással, engedelmességgel, az evilági dolgok megvetésével és a testi vágyak megfékezzésével kell visszatérnünk oda. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Ugyanis lehetetlen, hogy azok, akik Heródestõl eljutottak Krisztusig, azok visszatérjenek Heródeshez. Akik ugyanis Krisztust elhagyván, bõnükben az ördöghöz társulnak, azok gyakran bõnbánatot tartva térnek vissza Krisztushoz. Aki ugyanis bõntelennek nyilvánult, mivel nem tudta, hogy mi a rossz, az könnyen rászedetik, de amikor megtapasztalta, hogy rossz az, amit megtalált és visszaemlékezik az elveszített jóra, a bõn bélyegét magán hordozza, mégis visszatér az Istenhez. Aki pedig az ördögöt otthagyván Krisztushoz érkezik, az csak igen nehezen tér ahhoz vissza, mivel örül hogy kincsekre lelt és visszaemlékezik a rosszra, ahonnan kilábalt, és csak igen ritkán tér vissza ahhoz.

7.

	Mikor õk eltávoztak, íme az Úr angyala álmában megjelent Józsefnek és így szólt: "Kelj fel, fogd a gyermeket és anyját, és menekülj Egyiptomba, és maradj ott, amíg én nem szólok neked. Az történik ugyanis, hogy Heródes a gyerek életére tör. Az fölkelt, fogta a gyermeket és anyját, és még az éjjel elmenekült Egyiptomba. Ott maradtak egészen Heródes halálig, hogy beteljesedjék az, amit az Úr mondott prófétája által: "Egyiptomból hívtam az én fiamat!"

 	RABANUS. Itt Máté nem beszél a tisztulási napról, amikor az elsõszülöttet, és egy bárányt vagy pár gerlicét, vagy galambot, fel kellett ajánlani a templomban. Jóllehet féltek Heródestõl, mégsem merészelték volna áthágni a törvényt, hogy a fiút ne vigyék el a templomba. Amikor már kezdett elterjedni a szóbeszéd a fiúról, akkor érkezett az angyal, hogy vitesse át a fiút Egyiptomba, ezért mondja a Szentírás: "Az Úr angyala megjelent Józsefnek álmában." REMIGIUS. Azáltal, hogy mindig Józsefnek tõnt fel álmában egy angyal, állítólag ez azt jelenti, hogy azok, akik a földi dolgoktól és evilági hivataloktól mentesek, azok érdemlik ki azt, hogy angyali látomásokban részesüljenek. Ezért mondja neki az angyal: "Kelj föl fogd a gyermeket és anyját." HILARIUS in Matth. (can.1). Midõn azt jelezte, hogy Mária egy igaz ember jegyese volt, azzal Máriát ünnepélyesen feleségének hirdette, de a szülés után mégis már Jézus anyjaként emlegeti csak a Szentírás. Ahogy Máriának az igaz Józseffel kötött házasságát szûzi házasságnak tartják, úgy Jézus anyjaként is tiszteletreméltónak mutatkozik a szüzessége. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Nem azt mondja, hogy fogd az anyát és a fiát hanem pont fordítva, mivel nem az anya miatt született a fiú, hanem éppen a fiú miatt rendeltetett oda az anya. Ezután következik "Menekülj Egyiptomba!"  Hogyan lehetséges, hogy az Isten fia Heródes elõl meneküljön, vajon ki szabadít meg az ellenségeinktõl, ha õ maga is félt az ellenségeitõl? Szükséges volt, hogy ebben a dologban is megtartsa az emberi természet rendjét, amit magára vett, mivel az emberi természethez és a gyerekséghez hozzátartozik, hogy menekül a fenyegetõ hatalom elõl. Továbbá azért szükséges ez, hogy a többi keresztény se restelljen menekülni az üldöztetés kényszere elõl, amikor ez bekövetkezik. De miért éppen Egyiptomba? Megemlékezett ugyanis az Úr, akinek nem végtelen a haragja és, hogy annyi csapást mért Egyiptomra, hogy Fiát odaküldvén kiengesztelõdésének nagy jelét adja, s így a 10 egyiptomi csapást egyetlen gyógyszer gyógyítsa meg, valamint az a nép, amely az elsõszülött népének üldözõje volt, az elsõszülött fiának õrzõje legyen. Hogy azok, akik erõszakosan uralkodtak, most alázattal szolgáljanak és ne a Vörös-tengerhez menjenek, hogy elsüllyedjenek, hanem a keresztség vizéhez szólíttatnak, hogy éljenek.
	AUGUSTINUS In serm. de Epiph. Halljad tehát a nagy misztérium szentségét! Mózes, aki egykoron a hitetlenek elõl a napot is elzárta, Krisztus odaérkezve a sötétségben sínylõdõknek világosságot hozott; tehát azért menekült Jézus, hogy megvilágosítson, nem azért, hogy elrejtõzzék.
	Ezután az következik, maradj ott addig, amíg nem szólítalak téged, Heródes ugyanis keresni fogja a gyermeket, hogy megölje õt. (Serm. 2.De Innocens). Ez a szerencsétlen zsarnok azt gondolta, hogy az Üdvözítõ eljövetele fogja õt letaszítani trónjáról, de ez nem így történt. Nem azért jött Krisztus, hogy más dicsõségére törjön, hanem azért, a sajátját oda ajándékozza.
	Ezután az következik, hogy fölkelvén fogta a gyermeket és anyját, és még az éjjel elment Egyiptomba. HILARIUS in Matth. (can.I.). Tudniillik a bálványokkal teli Egyiptomba ment, ugyanis a zsidók üldözése után Júdeát elhagyva, az ostoba bálványimádó népek közé került Krisztus, hogy azok imádják õt. HIERONYMUS in Matth. (super Ecce Angaelus). Amikor elvitte a fiút és anyját, hogy Egyiptomba átmenjenek, ezt éjszaka, sötétben tette; amikor viszont visszatért Judeába, akkor az evangélium semmiféle éjszakáról vagy sötétségrõl nem beszél. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2).  A sötétség minden tökéletesség akadálya, és a világosság a tökéletesség elõsegítõje. RABANUS De mivel az igazság napjának eltávozásával maguk a fényt gyõlölõk is sötétségben maradtak, míg visszatértekor azonban megvilágosodtak. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 8). Figyeljük meg, hogy a zsarnok, Jézus születésekor azonnal örjöngeni kezdett, és az anyának fiával együtt idegen földre kellett menekülni. Ha tehát valamilyen lelki dolognak kezdesz szolgálni és úgy látják majd, hogy gyötrõdsz, ne zavartasd magad, mindent viselj el férfiasan, ezt a példát lásd magad elõtt. BÉDA. Az, hogy az Urat szülei Egyiptomba vitték azt jelenti, hogy a választottaknak gyakran a rossz emberek gonoszsága miatt, otthonukból menekülniük kell, vagy számõzetésre itéltetnek. Ha pedig az, aki megparancsolta övéinek, (ld. alább 10,13) "Ha üldöznek egyik városban meneküljetek a másikba!" és õ elsõként tette meg azt, amit az embereknek is megparancsolt, amikor egy ember elõl menekült ahhoz hasonlóan egy földi emberhez, akirõl a mágusoknak nem sokkal korábban egy égi csillag jelezte, hogy imádniuk kell. REMIGIUS. Azt pedig, hogy az Úr Egyiptomba fog menni Izajás megjövendölte: "Íme az Úr, aki fölemelkedik a felhõk fölé és Egyiptomba fog menni és elpusztítja Egyiptom bálványait". Ennek az evangélistának az volt a szokása, hogy amit mondott azt mindig megerõsítette a zsidó írásokból, mivel a zsidóknak írt, és ezért fõzte hozzá, hogy beteljesedjék, amit az Úr mondott prófétája által: "Egyiptomból hívtam az én Fiamat!" HIERONYMUS De optimo genere interpretandi. Ezt a LXX nem tartalmazza, hanem Ozeás próféta (11,1) héber szövege szerint olvashatjuk ezt: "Mivel Izrael gyermek volt és kedveltem õt, Egyiptomból hívtam az én Fiamat", melyet a LXX a következõképpen fordított, "Mivel kicsiny volt Izrael és szerettem õt, Egyiptomból hívtam az én fiamat." HIERONYMUS Super Osee (lib. 3. in exp.c.2). Azért használja ezt a tanúságtételt az evangélista, mivel ez sajátosan Krisztusra vonatkozik. Megjegyezzük, hogy a próféta itt is és más helyütt is úgy beszél Krisztus eljövetelérõl és a pogányok hívásáról, hogy nem mellõzi teljesen a történeti alapot. CHRYSOSTOMUS In Matth. (hom.8). A próféciának ugyanis jellemzõje az, hogy sok dolgot sokszor mond el egyesekrõl, azonban ez másokban teljesedik be, miként Simeonról és Lévirõl is azt mondja a Szentírás: "Megosztom õket Jákobban és szétszórom õket Izraelben" (Ter 49,7). Ez nem bennük, hanem unokáikban teljesedett be. Ugyanez  teljesedett be, ugyanez történik itt is. Krisztus ugyanis természete szerint Isten Fia, és így benne teljesedik be igazán a prófécia. HIERONYMUS. Idézhetünk más helyet is, és hozhatunk tanúbizonyságot a számok könyvébõl is: "Az Isten Egyiptomból hívta õt, és dicsõsége olyan mint az egyszarvúé" (Szám 23,22). REMIGIUS. Józseffel jelöli a prédikátorok rendjét, Mária a Szentírást jelenti, a Fiú viseli az üdvözítõ jeleit, a Heródes féle üldözés a Jeruzsálemi egyház üldöztetését jelenti, József Egyiptomból való menekülése jelzi az apostolok küldetését az idegen népekhez. Egyiptomot tarthatjuk sötétségnek, az Egyiptomban töltött idõt nevezhetjük az Úr mennybemenetelétõl az Antikrisztus eljöveteléig terjedõ idõnek, Heródes halálát pedig értelmezhetjük a zsidók szíveiben kimúló gyõlöletnek.

8.

	Mikor Heródes látta, hogy a mágusok becsapták õt, nagy haragra gerjedt és elküldött, hogy öljenek meg minden gyereket, akit Betlehemben és környékén találnak, egészen kétéves korig, annak megfelelõen amit a mágusoktól megtudott.

	CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Miután a kisded Jézus a mágusokat, nem a testi erõvel, hanem a lélek kegyelmével hatalma alá vonta, ekkor gerjedt haragra Heródes, mivel õ az ország trónján ülve nem tudta meggyõzni azokat, akiknek a jászolban fekvõ kisded Jézus tetszett. Márpedig megvetésükkel fájdalmának okát is megadták a mágusok, ezért mondja az Írás, "amikor Heródes látta, hogy a mágusok becsapták õt, nagyon dühös lett". A királyoknak az a haragja, amelyet a hatalomféltés gyújt lángra, nagy és engesztelhetetlen. De mit tett? Elküldött, hogy öljenek meg minden kisgyereket, mert miként a sebesült vadállat, ha bármi is kerüljön a szeme elé sebesülésének okozójaként tépi szét, így õ is, miután a mágusok becsapták, haragját a kisdedekre zúdította. A következõt eszelte ki õrült haragjában: a mágusok bizonyára rátaláltak a gyermekre, akirõl azt mondták, hogy uralkodni fog, ugyanis az uralomvágytól megmételyezett király mindentõl fél és mindenre gyanakszik. Ezért küldetett és öletett meg minden kisdedet, hogy köztük találja azt az egyet. AUGUSTINUS In serm. De epif. Miközben üldözte Krisztust a mi királyunkat, vele egykorú fehér, gyõzelmi ruhába öltözött hadsereget hozott létre. AUGUSTINUS in serm 3. De Innocent. A gonosz ellenség, sohasem tudott volna annyira hasznára válni ezeknek a kisdedeknek az engedelmességgel, mint amennyit használt a gyõlöletével. Amennyire durva kegyetlenséggel volt ellenük, a kegyelem annyi áldást árasztott ki rájuk (idem). Ó boldog kisdedek, az vonja kétségbe a ti dicsõségeteket a Krisztusért való szenvedésben, aki nem gondolta át, hogy mennyit ér Krisztus keresztsége a kisdedek számára. Akit újszülött korában az angyalok hirdettek, róla beszéltek az egek, imádták õt a mágusok, az hogyne tudna kezeskedni azokérrt a gyermekekért, hogy ne úgy haljanak meg helyette, mintha ezzel a halállal elpusztulnának, hanem úgy, hogy nagy boldogságban fognak élni. Lehetetlen, hogy Krisztus, aki az emberek szabadítására jött, az ne tett volna semmit azoknak megjutalmazására, akiket miatta öltek meg, hiszen õ a Keresztfán függve még azokért is imádkozott, akik megölték õt. RABANUS. Heródes nem elégedett meg Betlehem elpusztításával, hanem még a környezõ helyeket is elpusztította. Egy gyermeken sem könyörült meg, egészen az egy napostól kezdve mindenkit megöletett, ezért teszi hozzá az Írás: "Betlehemben és az õ határain mindenkit megöletett két éves korig." AUGUSTINUS (ut supra) A mágusok ugyanis az égen nem néhány nappal korábban látták a csillagot, hanem két évvel korábban, miként azt Heródesnek el is mondták; ezért öletett meg minden gyermeket két éves korig, "aszerint, ahogyan a mágusoktól megtudta". AUGUSTINUS (ut supra) Vagy azért tette ezt, mivel félt, hogy az a fiú akinek még a csillagok is szolgálnak, megjelenését idõsebbre vagy fiatalabbra változtatja, vagy eltitkolja az életkorát; ezért jónak látta, hogy a gyermekeket egy napostól két éves korig megölesse. AUGUSTINUS De cons. evang. (2,11). Vagy más közelgõ veszedelmek rémképétõl hajtva Heródest a gyermekek megöletése után elméje képzelgésekre ragadtatta; és azt hihette, hogy egy csillag hamis látványa csapta be a mágusokat, és miután nem találták azt, akirõl azt hitték, hogy megszületett, szégyeltek visszatérni hozzá. Így hessegette el magától a félelmet abbahagyván a gyermek üldözését, így miután betöltötték a tisztulás napjait, biztonságban felmehettek vele a templomba. Ki nem látott már olyat, hogy egy király, akinek nagyon sok az elfoglaltsága, egy napra elrejtõzik? Amikor azonban Heródes megtudta, hogy mit mondtak és mik történtek a templomban, úgy gondolta, hogy becsapták õt a mágusok, és ezután, miként a Szentírás ezt írja, sok gyermeket megöletett. Béda in Hom in festo Innocent. A gyermekeknek a halála azt jelzi, hogy mindenkinek a Krisztusért szenvedett halála értékes halál. Az, hogy gyermekeket öltek meg, azt jelzi, hogy az alázatosság érdemén át kell eljutni a vértanúság dicsõségéhez. Az hogy Betlehemben és annak egész környékén ölték meg õket, azt mutatja, hogy az egyházat Judeában, ahonnan ered, továbbá mindenütt az egész földkerekségen, örjöngve fogják üldözni. Kétéveseket öltek meg, ami a tudásban és tevékenységben tökéleteseket jelzi, azaz a kicsinyeket és az egyszerõeket. Az pedig, hogy õket megölték, Krisztus pedig megmenekült, azt jelenti, hogy a mártírok testét elpusztíthatják a kegyetlenek, de Krisztust nem tudják tõlük elvenni.

9.

	Így beteljesedett az, amit Jeremiás próféta mondott: kiáltás hallatszik Rámában, zokogás és szüntelen jajgatás, Ráchel siratja fiait és nem tud vigasztalódni többé, mivel nincsenek.

	CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 9). Mivel az evangélista már rémülettel töltötte el hallgatóját, a kegyetlen gyilkosság elbeszélésével, a következõkben megnyugtatva hozzáteszi, hogy mindez nem az Isten hanyagsága vagy tudta nélkül következett be, hanem mivel a próféta már elõre megjövendölte ezt: "így beteljesedett az". HIERONYMUS Super Ierem (lib. 6, in exp. c. 31. super vox in excelso audita est).  Máté, Jeremiásnak ezt a tanúságát nem az eredeti héber szöveg, sem pedig a LXX szerint közli. Ebbõl az világos, hogy az evangélisták és az apostolok nem valakinek az értelmezését követték, hanem zsidók lévén, azt amit héberül olvastak, a saját szavaikkal adták vissza. HIERONYMUS in Matth. A következõ helyen ezt mondja: Rámában - azt gondoljuk, hogy ez nem annak a helynek a neve, ami a Gába mellett van, hanem  RAMA fordítható magasságként is, ez lenne ugyanis a szószerinti értelme: a mennybõl hang hallatszott, azaz széltében, hosszában elterjedt. CHRYSOSTOMUS Super. Matth. (Op. imerf., hom.2. ). Mivel ártatlanok halálát hirdette, azért hallatszott az égbõl. "A szegény ember kiáltása áthatol a felhõkön" (Eccli 35,21). Amikor azt mondja, hogy zokogás, akkor a gyermekek sírására gondol; amikor azt mondja, hogy jajongás, akkor pedig az anyáknak sirámaira gondol. A kisgyerek esetében a halál véget vet a fájdalomnak, az anyák esetében emlékezetükben mindig felidézõdik; ezért mondta Jeremiás, szüntelen jajongás, Ráchel siratja fiait. HIERONYMUS (ut supra) Rácheltõl született Benjamin, akinek a törzse nem lakott Betlehemben. Azt kell tehát kérdeznünk, hogyan sirathatta Ráchel Juda fiait, azaz Betlehem fiait, mintha az õ fiai lennének. Erre röviden válaszolhatunk, azért mivel Betlehem közelében Efratában temették el, és ezt a helyet az anya nyugvóhelyérõl nevezték el. De mivel Juda és Benjamin két törzse egyesült, Heródes pedig azt parancsolta, hogy Betlehemben és egész környékén öljék meg a gyerekeket, a betlehemi gyermekgyilkosság alatt tehát azt is érthetjük, hogy sokan pusztultak el Benjamin törzsébõl is. AUGUSTINUS De Quest nov. et vet testament. (Qu. 63.). De mivel Benjamin fiait, akik Ráchelhez tartoztak, egykor a többi törzs pusztította el, így a jelenben és a jövõben is a többi törzs fogja kiirtani õket. Ráchel tehát akkor kezdte el saját fiait siratni, amikor azt látta, hogy nõvérének gyermekeit olyan okokból ölik meg, amely okokból kifolyólag az örök élet örökösévé válhatnak, ugyanis, ha valakit szerencstélenség ér, látván a másik szerencséjét, keservesen siratja a magáét. REMIGIUS. Az evangélista azért foglalkozik ezzel a történettel, hogy a gyász nagyságát minél jobban növelje. A már halott Ráchelrõl beszélt, hogy az siratta fiait, és nem akart vigasztalódni, mivel azok nem voltak. HIERONYMUS (ut supra). Ezt kettõs értelemben foghatjuk fel; vagy azért siratta õket, mert úgy gondolta, hogy õk az örök halálra jutottak, vagy azért nem tudott vigasztalódni, mert tudta, hogy azok gyõzedelmeskenek a halálon, ahogyan azt a szöveg értelme is adja, nem akart megvigasztalódni, mivel hogy nem voltak. HILARIUS in Matth. (can. 1). Nagyon is léteztek azok, akiket halottnak gondoltak, mert az örökkévalóság tökéletességébe emelte õket a mártírság dicsõsége. Vigasztalásról pedig csak az elveszett dolgok esetében beszélhetünk, nem pedig a gyarapodás esetén. Ráchel az egyház típusa számunkra, aki sokáig magtalan volt, most pedig termékeny. Nem azért hallatszik tõle a fiainak siratása, mivel azt gondolja, hogy elpusztultak, hanem azok pusztították õket, akiket elsõszülött fiaiként vissza akart ettõl tartani. RABANUS. De jelképezi ez az egyházat, mégpedig a szentek siratását, mivel eltávoztak a világból. De úgy nem akar vigasztalni, hogy azok, akik e világot, halálukkal legyõzték, azok ismét visszajönnek e világ küzdelmeinek elviselésére. Mivel lehetetlen õket a földre visszahívni. GLOSSA (ordin).
	A jelenben nem is akar viagasztalódni, mivel nincsenek, hanem az összes reménnységét és vigasztalódását az örök életbe veti. RABANUS. Jól jelképezi Ráchel az Egyházat, mivel lehet õt báránynak és látónak is mondani, aki minden figyelmét az Istennek szenteli, így õ a századik bárány, akit a pásztor a vállain hoz vissza.

10.

	Amint meghalt Heródes, íme az ùr angyala megjelent álmában Józsefnek Egyiptomban és azt mondta: kelj fel, vedd a gyermeket és anyját, és menj Izrael földjére, mert meghaltak azok, akik a gyermek életére törtek.

	Ex Hist, Eccl. (Apud Euseb. 1,8 et 9). A szentségtörés miatt, amit Heródes az Üdvözítõvel szemben elkövetett és ama gaztettek miatt, amit kortársaival szemben vitt véghez, isteni büntetés kergette õt halálba; testét, miként azt Josephus Flavius leírja (Antiq. iud. 19,7), oly mértékben lepte el a sokféle betegség, hogy a jósok ezt nem a test betegségének, hanem az isteni bosszú végzetes jelének tartották. Úgy elhatalmasodott rajta az õrültség, hogy összegyõjtötte és börtönbezáratta a nemes és elõkelõ embereket egész Judeából, meghagyván, hogy mihelyt õ kileheli lelkét, akkor öljék meg mindegyiküket, hogy még akarata ellenére is egész Judea az õ halálát sirassa. Nem sokkal gonosz lelkének kilehelése elõtt, kivégeztette saját fiát Antipatert, két fiát már korábban megölette, ti. Alexandroszt és Arisztobuloszt. Ilyenek voltak Heródes végnapjai, méltó büntést szenvedett el azért a vétkéért, amelyet a Betlehemben élõ kisgyerekek ellen elkövetett, és azért a csalárdságáért, amit az Üdvözítõ ellen tervezett. Ezt jelzi az evangélista, amikor azt mondta: Heródes halála után. HIERONYMUS.  Ismereteik hiánya miatt sokan esnek tévedésbe, azt gondolván, hogy ez ugyanaz a Heródes, aki az Urat a szenvedéstörténetben kinevette, és akirõl most mondtuk el, hogy meghalt. Tehát az a Heródes, akit késõbb Pilátushoz baráti kapcsolat fõzött, ennek a Heródesnek volt a fia, Archeleusnak a testvére, és õt küldte Tiberius császár Lugdunumba, és fivérét Heródest tette trónörökössé.
	Tehát az elsõ Heródes halálkor mondja az Írás: Íme megjelent az Úr angyala álmában Józsefnek Egyiptomban és azt mondta, kelj fel, vedd a gyermeket és anyját. DIONYSIUS De caelesti hierarchia (cap. 4.). Maga Jézus, aki az égi lények lényegét felülmúlja, ezt a lényeget változatlanul megtartvan jön el hozzánk, nem utasította vissza az emberi rend felvételét, hanem engedelmesen alávetette magát az Atya Isten angyala által történt elrendelésének. Ugyanis maguk az angyalok adták hírül Józsefnek azt, hogy az Atya rendelte el, hogy Fia Egyiptomba távozzék, majd pedig azt is, hogy térjen vissza Egyiptomból Judeába. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Értsük meg azt, hogy József Mária szolgálatára volt kijelölve; aki amikor Mária Egyiptomba ment és onnan visszatért, ki lett volna támasza akkor az ily nagy szükségben, ha nem lett volna házas? Elsõ látszatra Mária a Fiút táplálta, és József õket õrizte, valójában a fiú táplálta az anyát és József õrködött.
	Ezután következik: "és menj Izrael földjére." Mint orvos ment Egyiptomba, mintha szemügyre akarta volna venni a tévelygésektõl elzsibbadt országot, nem pedig azért, hogy ott maradjon. De jelzi a visszatérés okát is amikor, ezt mondja: "Meghaltak ugyanis azok, akik gyermek életére törtek." HIERONYMUS. Innen érthetjük meg azt, hogy nemcsak Heródes, hanem a papok és írástudók is abban az idõben az Úr meggyilkolását tervezték. REMIGIUS.
	De ha sokan voltak, hogyan lehetséges az, hogy ilyen rövid idõ alatt meghaltak. Ahogyan ezt már elmondtuk, Heródes halálakor az összes fogságban lévõ elõkelõt megölték. CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 2). Ami az üldözést illeti, állítólag tervszerõen történt, mivelhogy egyetértettek Heródessel abban, hogy keressék meg a gyermeket és öljék meg, hiszen ez áll az Írában: "zavarba jött Heródes és vele együtt egész Jeruzsálem. REMIGIUS. Az evangélista átvitt értelemben beszélt, amikor többesszámot használ az egyes szám helyett. Azzal pedig, amikor azt mondja, hogy a gyermek életére, akkor cáfolja az eretnekeknek az érvelését, akik azt mondták, hogy Krisztus nem vette fel a lelket, hanem a lelke helyén az istensége lalkozott. BEDA. In hom de Innocent. Az pedig, hogy Heródes az Úr helyett megölette a gyerekeket és nemsokára azután meghalt, továbbá hogy József az Úrat anyjával együtt visszavezette Izrael földjére, azt jelképezi, hogy az összes üldözéseket, amelyeket az Egyház ellen indítanak, az üldözõk halála követi és szünteti meg, és végül visszatér az egyház békéje és a szentek, akik elrejtõztek. Most hogy Heródes halála után Jézus visszatért Izrael földjére, azt adja hírül, amit Hénok és Illés prédikáltak, hogy miután az újabb gyõlölet lángja kialszik, a zsidók elnyerik az igaz hitet.

11.

	Akkor fölkelt, vette a gyermeket és anyját és Izrael földjére ment. Meghallván azonban, hogy Archeleus uralkodik Judeában atyja Heródes helyett, félt odamenni. Miután álmában intést kapott, ezért Galilea vidékén telepedett le. Ide megérkezve Názáretben lakott, hogy beteljesedjék amit a próféta mondott, Názáretinek fogják hívni.

	Az angyali utasításnak József azonnal engedelmeskedett, ahogyan azt olvashatjuk: "Fölkelvén vette a gyermeket és anyját és Izrael földjére ment". Mivel nem határozta meg az angyal Izraelben azt a helyet, hogy hová menjen, ezért ingadozott József, hogy visszatérjen-e, de a gyakori angyali látogatás bizonyosság tette. "Meghallván, hogy atyja Archeleus uralkodik Judeában, atyja Heródes helyett, félt odamenni." Josephus Antiq. iud. (17,2) et de Bello iud (1,18). Heródesnek azonban kilenc felesége volt, akik közül héttõl, hét utóda származott. Az elsõszülött volt Antipater, aki Josidatól született, valamint Alexander és Aristobulosz, akik Mariamme-tõl származtak, továbbá Archelaus, aki a szamáriai Mathacatól származott, valamint Heródes Antipasz, aki tetrarka is volt; és Fülöp, aki a jeruzsálemi Kleopátrától származott. Az elsõ három fiút késõbb megölette Heródes, és az õ halála után, végrendeletére hivatkozva, Archeleus magának követelte az ország kormányzását, az trónutódlás ügyét azonban Augustus Caesar elé terjesztették. A szenátus határozata alapján Heródes birodalmát szétosztották, a középsõ részt, azaz Judeát és Idumeát Archeleusnak adták, tetrarchátus néven, ugyanis neki igérték meg, hogy királlyá teszik, ha erre majd méltónak bizonyul; másik felét azonban két tetrarchiára osztották, Galilea jutott Heródes terarchának, Iturea és Trachonidisz területe pedig Fülöpnek. Heródes halála után Archeleus duarchusként uralkodott, az uralomnak ezt a fajtáját mondja itt a szöveg királyságnak. AUGUSTINUS cons. evang. (2,10). Valaki megkérdezhetné itt, amirõl Lukács is mesél, hogy miként mehettek a szülõk Jézus gyerekkorának minden évében Jeruzsálembe, ha itt távoltartotta õket az Archeleusztól való félelem? Azonban ezt nem olyan nehéz feloldani. Ugyanis lehetséges, hogy az ünnepnapok alkalmával a tömegben elrejtõzködve mentek oda és tértek onnan vissza, más napokon azonban féltek volna ott tartózkodni. Azért tettek így, hogy az ünnepeket mellõzve, nehogy vallástalannak lássanak, azért tettek így, hogy nem ne legyenek láthatóak. Az az értelmezés is lehetséges, amit Lukács mond, hogy minden évben fölmentek Jeruzsálembe, attól idõtõl fogva, amikor már nem féltek Archeleustól, aki Josephus Flavius története szerint (2,8) mindössze kilenc évig uralkodott. Ezután az következik: "álmában figyelmeztetést kapott, s ezért Galileában telepedett le." Van, akit éppen ez hozhat zavarba. Máté szerint József félt visszamenni a gyermekkel Judeába, mert apja Heródes után fia, Archeleus uralkodott ott. Akkor, hogyan mehetett Galileába, ahol Heródesnek egy másik fia volt a tetrarcha, ahogy errõl Lukács beszél? Lukács mintha arról az idõszakról beszélne, amikor a fiút féltették, de az már olyannyira megváltozott, hogy magában Judeában sem királyként uralkodott Archeleusz, hiszen Pilátus is jelen volt. GLOSSA (ordin. super Timuit illo ire). De akkor azt lehet kérdezni, miért nem félt József Galileába menni, hiszen ott is Archeleus uralkodott? Könnyebben lehetett elrejtõzni Názáretben, mint Jeruzsálemben, amely az ország fõvárosa volt és Archeleusz is állandóan ott volt. CHRYSOSTOMUS in Matth. (hom. 9.). Sõt mivel a születésének helyérõl eltávozott, és késõbb ezt a dolgot már homály fedte be. Üldözõi különben is Betlehemben és környékén követték el támadásaikat. József tehát Názáretbe jut és megmenekülve a veszély elõl, mégis visszatért hazájába: "Eljött és a Názáret nevõ városban lakott" AUGUSTINUS De cons. evang. (2,1). Azonban az is zavart okozhat, hogy Máté szerint, a gyermek Jézussal szülei azért mentek Galileába, mert nem akartak Jeruzsálembe menni Archeleusztól való félelmükben; mikor inkább úgy tõnik, azért mentek Galileába, mivel az õsi városuk a galileai Názáret volt, miként ezt sem Lukács sem tagadja. Meg kell értenünk azt, hogy amikor az angyal álmában azt mondta Józsefnek, menj Izrael földjére, akkor elõször ezt úgy értette, hogy az a helyes, ha elõször Judeába megy. Ezt lehetett ugyanis elõször Izrael földjére érteni. Amikor azonban kiderült, hogy itt Archeleusz uralkodik, nem akarta magát veszélynek kitenni és mivel lehet Izrael földjén Galileát is érteni, mivel azt is Izrael népe lakja. De másként is feloldhatjuk ezt, ti. úgy tõnhetett Krisztus szüleinek, hogy nem lehet másutt lakni a gyermekkel, mint Jeruzsálemben, ahol is az Úr temploma van, és oda is igyekeztek volna, ha csak Archeleusz jelenléte nem rettenti el õket. Azonban az isteni intés nem azt parancsolta, hogy Judeában, vagy Jeruzsálemben lakjanak, és hogy figyelmen kívül hagyhatják Archeleusztól való félelmüket, hanem arra intette õket, hogy Izrael földjére menjenek, amely alatt mint azt már említettük érthetõ Galilea is. HILARIUS in Matth. (can. 3.). Ebben a tipológikus ételmezést kell megtartanunk, amennyiben József jelképezi az apostolokat is, akiknek el kellett terjeszteni a krisztushitet. Ezek miután Heródes meghalt, vagyis a népének az Úr szenvedésében bekövetkezett pusztulása után, parancsot kaptak, hogy prédikáljanak a zsidóknak, ha ugyanis Izrael házának elveszett juhaihoz küldte õket prédikálni, de azok az öröklõdõ hitetlenségük miatt Heródes uralmának megmaradásától féltek és ezért visszajöttek. A Szentlélek megjelenése figyelmeztette  õket, miközben a népeknél megjelenõ ajándékot szemlélték, hogy vezessék el ezeket a népeket Krisztushoz. RABANUS. Ugyanakkor az egyház utolsó korszakát is jelképezheti, amikor is sok zsidó megtér Hénoch tér Illés prédikációjára, míg a többiek az antikrisztus ösztönzésére harcolnak a hit ellen. Galileának az a része, amely fölött Archeleus uralkodott, az antikrisztus követõit jelképezi; a galileai Názáret, ahová Krisztust vitték, a népnek azt a részét jelképezi, amely a hitet akarja fölvenni; a Galileába való átköltözés és Názáret az erények virágzását jelenti, mivel az egyház minél hevesebben óhajt a földiektõl az égiekhez költözni, annál inkább bõvelkedik az erény virágaiban és hajtásaiban. GLOSSA. Hozzáfõzi még a prófétai tanúságot mondván, hogy beteljesedjék, amit a próféták megjövendöltek, názáretinek fogják hívni. HIERONYMUS. Ha a Szentírás egy meghatározott szövegébõl vette volna ezt a példát, akkor sohasem mondta volna, hogy ezt a próféták mondták, hanem egyesszámban mondta volna, így: ahogyan azt a próféta jövendölte. Mivel többesszámban nevezi meg a prófétákat, arra utal, hogy nem a szavakat merítette a Szentírásból, hanem az értelmet. A názáreti fordítható szentnek. Azt pedig, minden Írás említi, hogy az eljövendõ Úr szent lesz. Kifejezhetjük ezt másként is, mivel a zsidó szövegnek megfelelõen a következõ szavak állnak Izajásnál: "Vesszõ sarjad Jessze törzsökén, a Názáreti támad az õ gyökerébõl" (11,1), CHRYSOSTOMUS Super Matth. (Op. imperf., hom. 3). De õk más prófétákat is olvastak, akik nem voltak kanonizálva, mint Náthán és Ezdrás, és hogy ezt prófétálták azt az is bizonyítja amikor Fülöp így szólt Náthánhoz: "õ az akirõl Mózes törvénye is írt, megtaláltuk Jézust a názáretit"  (János 1,45). Innen származik az is, hogy korábban a keresztényeket názáreieknek hívták, de ezt az elnevezést Antiochiában megváltoztatták és ott már keresztényeknek nevezték õket AUGUSTINUS. De cons. evang. (2,5). Mindazokat a dolgokat, amelyeket a mágusok meséltek el, azokat Lukács elhallgatja. Majd azt is tudnunk kell, hogy ez a többire is érvényes. Így minden egyes evangélium ezután úgy szõtte a maga elbeszélését, mintha semmit sem mellõzne és folyamatosan elrendezett mõvet adna elõ, és elhallgatva azt amit nem akar kimondani, ugyanúgy amit el akart mondani azt hozzákapcsolta ahhoz amit mondott, hogy az események folyamatosságának látszatát megõrizze. De amikor az egyik azt mondja el, amirõl a másik hallgat, és ezt alaposan kivizsgáljuk, akkor következik be az a kihagyás, amit valamelyikük elmellõzött.